Nõupidamine Kehtna vallamajas 3.12.2003
Maha kirjutatud diktofonilindistuselt. Vabandust, kui esineb ebatäpsusi. Edasi on püütud anda olulisemad mõtted.

Kokkukutsuja: Marek Sammul, Pärandkoosluste kaitse ühing, projektijuht.

Osalejad: 
Andres Anderson, Raplamaa Keskkonnateenistus, looduskaitse peaspetsialist.
Hetti Kask, Raplamaa Keskkonnateenistus, juhataja. Saabus hilinemisega.
Kalle Toomet, Kehtna vallavanem.
Rein Tamme, Paluküla puhke- ja spordikeskuse projektijuht.
Heik Past, Kehtna valla maanõunik.
Tõnis Kurisoo, OÜ Valtu Projekt juhataja.
Alar Noorvee, OÜ Alkranel, keskkonnamõjude hindaja.
Karin Räägel, OÜ Alkranel, keskkonnakonsultant.
Rein Vood, Paluküla elanik.
Kaidi Aasa, Paluküla külavanem.
Ants Kraut, Muinsuskaitseameti arheoloogiamälestiste järelvalve peainspektor. Saabus hilinemisega.
Aili Peterson, Muinsuskaitseameti inspektor Rapla maakonnas.
Aat Sarv, Eesti Ökoturismi Ühenduse liige.
Lembi Sepp, Paluküla hiiemäe hoiu seltsing.
Arvi Sepp, Paluküla hiiemäe hoiu seltsing.
Kärt Vaarmari, Eestimaa Looduse Fond, õigusabi projekti jurist.

Teema: Paluküla Hiiemäe spordikompleksi ja Kõnnumaa Maastikukaitseala
kaitsekorralduskava seosed.

Marek Sammul: Nüüd on enam vähem kõik kohal vist, kes on, on kohal. Ja hakatuseks siis, mina olen Marek Sammul Pärandkoosluste kaitse ühingust ja olen siis koostanud sellele Kõnnumaa maastikukaitsealale kaitsekorralduskava eelnõu. Sellest on nüüd aastat poolteist möödas kui see eelnõu nii öelda eelnõu kujul valmis sai esimesel versioonil ja ta jäi ootama vastavaid administratiivseid kooskõlastusi ja arutelusid, mis ei ole vahepeal toimunud. Aeg on ka edasi läind ja nüüd osutub, et terve rida siuksi varasemaid koostööpartnereid, võib-olla kui neid nii nimetada, on vahetunud, on nagu sellest protsessist välja jäänud ja uued on asemele tulnud ja kuigi see protsess on vahepeal seisnud, siis võib-olla selletõttu, et ta on seisnud, on vanad kokkulepped ka osaliselt ununenud ja selle tõttu see ruum ja see mängumaa on selgelt muutunud. Nüüd võib-olla enne kui me läheme edasi, võib-olla teeks ühe väikese tutvustusringi. Ma ei tea, kui hästi teie kõik üksteist tunnete, aga mina näen si
 in paljusid inimesi esimest korda. Lihtsalt väike nimi ja mis asutusest, kust te olete pärit.

Kärt Vaarmari: Mina olen Kärt Vaarmari, olen Eestimaa Looduse Fondi õigusabi projekti jurist. Tahan seda öelda, ELF ei ole antud projektiga seoses mittemingisugust seisukohta võtnud  ja ka mina ei hakka siin täna seda tegema. Mina olen siin kui protsessi vaatleja.

Tõnis Kurisoo: Mina nimi on Tõnis Kurisoo, esindan osaühingut Valtu Projekt ja meile on esitatud tellimistöö selle planeeringu koostamiseks.

Rein Tamme: Olen Rein Tamme, projektijuht.

Heik Past: Heik Past, Kehtna valla maanõunik.

Rein Vood: Paluküla elanik, Rein Vood.

Kaidi Aasa: Kaidi Aasa, Paluküla külavanem.

Andres Anderson: Olen Andres Anderson ja olen keskkonnateenistusest.

Kalle Toomet: Kalle Toomet, vallavanem.

Karin Räägel: Mina olen Karin Räägel osaühingust Alkranel ja meie koostame keskkonnamõjude hinnangut.

Alar Noorvee: Mina olen Alar Noorvee, samuti osaühing Alkranelist.

Aili Peterson: Aili Peterson, muinsuskaitse maakonnas.

Arvi Sepp: Arvi Sepp, Paluküla naaberkülast Lalli külast ja Paluküla hiiemäe hoiu seltsingust.

Lembi Sepp: Mina olen Lembi Sepp Paluküla hiiemäe hoiu seltsingust.

Aat Sarv: Aat Sarv, Eesti Ökoturismi Ühenduse liige.

Marek Sammul: Väga meldiv. Nüüd võib-olla kõik on väga hästi kursis sellega, mis vahepeal on Palukülas toimunud. Kas meil on vaja ka spordikompleksi projekti vaja veidi korra seletada või on see kõikidele nagu piisavalt, mis tegevused on plaanis, mis prioriteedid on. Või võiks anda sellest lühikese ülevaate äkki, äkki oleks hea, kui lihtsalt niimoodi nimetada ära tähtsamad objektid ja tähtsamad plaanid ja võib-olla veidi ka seda tähtsusjärjekorda rõhutada. Kellelgi ei ole midagi selle vastu, kui ma lindistan seda tänast?

Rein Tamme: Tähendab idee oli seotud niukse aktiivsema tegevusega, paigaldada tõstukid ja sealt minna nagu edasi sellega, et ehitada teenindushoone, töökoda, suusarajad hoida korras, laiendada, valgustada ja kui aeg annab selleks põhjust, siis ka tähendab väiksed puhkemajad ja tulevikus ka suusastaadioni moodi, et teha tasemel võistlusi, pluss siis suveks kerge vaevaga tekitada sinna telkimisplatsid, mis tänagi on seal, tiigi süvendamine, autokaravanide kohad, noh ühesõnaga tekitaks midagi. Mitte niivõrd just spordikompleks, kui aastaringselt töötav puhkekeskus. Sporti tehakse, spordi tipp on nigu talvel, ikka sport rohkem kui puhkamine. Muul ajal nagu matka ja puhke rohkem, kuna siin on olemas matkarajad, mis tulevad järve äärest, Loosalu järve äärest, plaanis on Keava poolt veel üks laudtee läbi raba. Oleks üks niuke siduv koht. Üks selline vähe üle keskmise taseme.

Marek Sammul: Nüüd kindlasti on teil silme ees see, mis järjekorras või kuidas need asjad hakkaksid tekkima.

Rein Tamme: Jah. Tähendab muidugi. Esimene plaan oli paigaldada tõstukid, et tekiks ühel talvel juba mingisugune ülevaade, mis, kui suur peaks olema rahva huvi selle vastu, millises suurusjärgus. Seda püüdma koos suusaradade laiendamisega ja suusaradade valgustamisega, sealt edasi juba teenindus ja kuidas moodi teeme selle laiendamise võimaluse, et tekiks suusatajatel ja puhkajatel võimalus. Motelli kasutamise võimalus ja siis sealt edasi juba toitlustamise võimalus, mingil määral ööbimine. Tiigi suurendamine oli plaanis nii kunstlume tootmiseks, kui ka selle piirkonna tulekahju veekoguks või veehoidlaks. Suhteliselt kuiv, kuiv ala, palju siin vett ei ole. Veevarud tõenäoliselt on tänasel päeval olemas, mõnevõrra võib-olla süvendada (?), sellest piisab. Ajapikku suusastaadion ja lasketiiru osa on siin ja väikesed puhkemajakesed. Momendil ei ole arvestatud sedasi, et ehitame kõik valmis ja siis vaadata, kas on asja vastu huvi. 

/Aili Peterson kõneleb telefoniga ja läheb Ants Krautile ust lahti tegema./

Marek Sammul: Tänase seisuga, palju rahvast hakkaks tulema, kas selle kohta on mingeid hinnanguid tehtud või koostatud, et palju rahvast üldse peaks tulema, et see projekt pankrotti ei läheks kohe alguses.

Rein Tamme: Siin on eelmine puhke-ja spordikeskuse arengukava on tehtud, seal on öeldud minu meelest natukene liialdatud arvud, aga Saaremaast kuni Ida-Virumaani välja, rahva arv on väga suur. Noh see on ikka sadades tuhandetes. See on liialdatud, ma ei pea seda loogiliseks.

Marek sammul: See on teine arvamus. Ma küsisin natuke teistsugust asja. Palju peaks inimesi käima, et see projekt pankrotti ei läheks. Siin on tõstuki paigaldamine ja nii edasi, siin on palju investeeringuid. Need peavad hakkama ennast tagasi teenima. Mis on see rahvaarv, mille juures ta hakkab tasuma? Külastajate arv?

Rein Tamme: Ega jah, siin on erinevad variandid. Nädalavahetusel ja tööpäevade sees ja. /Lehitseb märkmikku./ See on selles, et mitte hakata siin maa sisse raha, ehitada valmis suured hooned, mis nõuavad megaprojekti. Peaks olema kuskil kakssada inimest päevas, siis oleks tasa ilusti.

Marek Sammul: See on keskmine külastatavus kakssada inimest päevas? Mis perioodil see on?

Rein Tamme: Ma vastan sellele kunagi hiljem. Tähendab selles suhtes on juba arvutused tehtud, seda on arvutatud ka sel puhul kui on ainult nelikümmend päeva, valetan ainult kakskümmend, ei, ei, noh, nädalavahetuse päevad ainult ja ka sel juhul kui on absoluutselt iga päev. Küsimus ongi selles, et kui ei tee enne suuri investeeringuid, ei saa ka ära näha, milline on vastuvõtt. Siis ei ole ka pankroti ohtu, sest need asjad, mis on selleks soetatud, ei vii ka pankrotti. Siis ei ole üldse vaja neid ja inimesed (?). Kui need valmis saavad, siis inimesed tulevad. Proovib ära. (?) Tähendab murdmaasuusatajaid  me teame ja murdmaasuusatajatel on ju ka see, et enamus tuleb ju peredega. Ja pered ei ole ühtlaselt nii, et terve pere tuleb suusatama, on ka lapsi, on naised, mehed, nendel oleks olemas, siis põhimõtteliselt kõik talvespordi või talvepuhkuse viisid. (?) Tõstukid ei ole ainult spordi pool, vaid inimesed, kui need valmis teha, siis siin on läbi raba, tegelikult ei tea ka kohali
 kud inimesed kuigi palju sellest, kui ilus seal rabas on ja need asjad on siin tegelikult käe-jala juures suurem osa. Kui on näha, et on tarbijaid, siis saab laiendada. Ei ole ka mõistlik rääkida praegu suusastaadionist kui sellisest kui me ei tea, mis toimub.

Marek Sammul: Selge. Paari sõnaga ka nendest konstruktsioonidest, tõstukid on täna kõige esimesele kohale tõstetud ka ajaliselt ja igatepidi, et on olnud juttu, alguses oli juttu teisaldatavatest tõstukitest, siis oli juttu püsivatest tõstukitest. Nüüd on jälle juttu? 

Rein Tamme: Teisaldatavatest tõstukitest, mis ei nõua… 

Tõnis Kurisoo: Labatõstukitest.

Rein Tamme: …mis ei nõua vundamenti. Nendele piisab sellest, kui, mingil määral, ütleme siis nii, mingil määral, kui üks vundamendiblokk hoiab ühte kinnitust, siis see on ka kõik. Ja ülemine ots on täiesti paigas, natuke kooldub. Teisaldatavad tõstukid. Nad ei nõua mingisuguseid erilisi vundamenti.

Tõnis Kurisoo: Nende paigaldamiseks, selle veo köis vajub läbi. Ta vajub läbi ja see maapinna profiil köie all peab täpselt jälgima selle köie profiili ja selle läbivajumine kaks ja pool meetrit kahe tipu vahel ja see alus kolme meetri laius…

Rein Tamme: Selles on nigu arvestatud neli.

Tõnis Kurisoo: …peab olema tehtud selline profiil, …

Rein Tamme: Köiel läbivajumist ei ole.

Tõnis Kurisoo: …paarist kohast siin on vaja võtta, teatud kohtade peal on vaja täita. See on nüüd nelja meetri laiuselt.

Rein Tamme: Otepää näite järgi võib tuua selle tipu. Ta ei pea olema neli, piisab täiesti kahest poolest meetrist, seal on küsimus tehnikas. (?)
Ja tõstukid on, kevadel trossid, köied maha ja kevadel minema ja sinna jääksid suusamuruniidukiga niidetavad rajad, see võimaldab ära kaotada autodega  radu, sissetrambitud radu ei jää. Ma ei kujuta ette, et nad nüüd oluliselt seda ilmet rikuksid, eemalt vaadates kui ümberringi on looduslik pinnas ja kaks tumeroheline triipu läheb üles mäele. 

Tõnis Kurisoo: Samas tuleks nõlvad haljastada, et oleks välditud suusatajate otsasõit peale, lisaks võrgud, aga haljastus võiks lisaks. Võiks näiteks põõsastikke istutada.

Rein Tamme: Seal on olemas noored männid jne, seal on võimalus turva mõttes istutada teise kohta. Kõikvõimalikke, ohutus.

Alar Noorvee: Üks alternatiivne mõte tekkis meil, kas ei oleks mõeldav kasutada see sama, mis nüüd mäe keskelt läheb, see autotee, praegune isetekkeline nii öelda auto tee, seda tõstuki alusena. Tähendab, et pinnasetöid oleks oluliselt vähem ja kaks tõstukit saaks panna hoopis kõrvuti.

Tõnis Kurisoo: Siin on veel üks niisukene nüanss, te ei tulnud selle peale või ei osanud vaadata Tegelikult need tõstukid peavad olema nagu kõige kõrgemate kohtade peal. See tee koht on nagu madalam. Kui hakatakse suuskadega alla sõitma, siis    ta peab olema kaugus sellest tõstuki teljest eemal, et inimesed sinna ei suusataks või kelgutaks. Ja see teekoht on tegelikult nagu madalam, siis tekib just oht, et me tõstame kõik madalamat teed pidi ülesse ja võime sinna auku sõita.

Karin Räägel: Ülemine tross, ülemine see tross viia veel kaugemale, sealt alt just selle pärast, et mõlema nõlva pealt, kui seda teed ülesse minna, mõlema nõlva pealt tuleksid kaarega ja ühtlasi saaksid ka pikema liu. See tee on loodusliku kaldega, et kui see ülesse viiv tross, muidu peaks hakkama ehitama seda, et lahtine pind on, siis seal on kõik see olemas.

Tõnis Kurisoo: Seda on väga paljud ennem vaadanud. 

Rein Tamme: Seda võib alternatiivina ka joonistada välja ja praegu nii palju kui me seal mäe peal oleme käinud ja kõrvalt vaadanud, siis see keskmine koht ei ole mõistlik. Tähendab, ta tekib see, et tähendab sinna ei teki puhvrit, mis on labatõstukile vajalik.

Karin Räägel: /Joonisele viidates./ Just seal ongi see puhver. Kui joonise pealt vaadata seda, on just seda kirjut ala, siin ei ole seda arvestatud, et ta nagu vajub.

Rein Tamme: Siis on teile sattunud valed joonised. 

Tõnis Kurisoo: Need on liiga vanad joonised.

Tõnis Kurisoo: Kust sellised joonised? Need olid mingid täiesti valed.

Rein Tamme: Need ma võisin anda mäe peal kunagi. Heast tahtest tahtsin anda õiged, aga andsin valed.

Tõnis Kurisoo: See oli mingi esimene eskiis, kus veeti ja see tehnik üldse ei teadnud. Need on teil täiesti valed joonised.

Alar Noorvee: September 2003.

Rein Tamme: September on meie mõistes juba vana, praegu on detsember.

/OÜ Alkraneli, OÜ Valtu Projekti esindajad ja projektijuht räägivad läbisegi/

Kalle Toomet: Ma kommenteeriks seda, et selle üle, et on ka üks teine nüanss, et praegu planeeringus on sees, kui tõstuk on seisu asendis, kui seda ei kasutata, siis ka see osa, mis praegu on väga hea just kelgutajatele kasutada, oleks see nagu ära võetud.

Rein Tamme: Tähendab me rikuks ära sellega, mis paljudel äriprojektidel on tehtud see, et on ära võetud inimestel aastakümnete pikkune kelgutamise või allalaskmise nõlv, mis on tähendab mida ma tean enda kooliajal kasutati ja käivad lapsed ja käivad kõik. See on nagu inimestel, nad teavad täpselt, kui sa räägid Palukülast, siis see on nende nõlv, on nende nõlv, kus käiakse kelgutamas. See oleks natukene nigu. Siia on üritatud tõstuk panna, see ei õigustanud ennast. See ei õigustanud ennast. See võib-olla üritab nõlvale vähem valu tekitada, aga on tehniliselt suht keeruline.

Heik Past: See oli kaks aastat. Natuke nurga all oli selle koha peal, mis te rääkisite. Probleem, tross oli maapinna lähedal ja kelgutajad, suusatajad sõitsid sinna sisse.

Rein Tamme: See ongi. Selle,

Heik Past: Võtsime maha selle vältimiseks.

Rein Tamme: selle esimese lumega sai, me käisime tähendab mäel, üritasime leida sellist kohta, kus tekitada jalgsi ülesminekut. Kuna siiamaani on mäe peal olnud kelgutamine, suusatamine, kogu see tegevus täiesti kaootiline. Lastakse alla, kust tahetakse ja minnakse üles, kust tahetakse. See seab jälle ohtu tegelikult just väikesed lapsed, kes ei vaata ringi, kes ei mõtle ja kelle vanemad nigu ei suuda, noh ei kontrolli lapsi. Ja üsna ohtlik on see mägi. Nüüd käisime esimese lumega ja kuna need snõutuubid on juhitamatud asjad, mis alluvad muudele seadustele. Nagu olime seal ja lihtsalt lasime vabalt alla, kuhu need rajad mööda nõlvasid jooksevad, kuhu nad tekitada rajad. Ja see selleks, et me saaksime sellest aastast ära piirata ülesmineku tee võrkudega, just selle, luua mingisugune kord radade kõrval, need nõlvad, mis on praegu nigu kogunenud, noh kelgutajate ja kogu selle ja ütleme seal on põhimõtteliselt ainuke nõlv, mis on nigu aktiivselt kasutuses. Murdmaasuusatajatel on 
 kõrvalised rajad, seda näeb, kas seal saab midagi teha või ei saa. Siin on jah, see tõstukid peaksid olema kõrgemal, vähemalt nõlvade keskosas peaksid nad olema, nõlv ise, peaks olema võimalus sisse sõita või. Just see ohutuse pool. Just eile sain teada, et on ära keelatud snõutuubid Rootsis, tänu sellele, et on hangitud tuubid näiteks kodudesse ja mägedes elades, mägede juures elades, ostetakse ja käiakse ja ei arvestata just igasuguste jõudude, gravitatsiooni ja mis iganes asjadega. Sõidetakse surnuks ennast. Ja siin on noh, mida ma eriti tahaksin toonitada, see nõuab nii kõva turvalisust, et ei saa teha huupi otsuseid. Tuleb hästi, hästi läbi mõelda.

Karin Räägel: Et suvaliselt ei läheks, kus suunas ta nüüd vajub, on lumest alus?

Rein Tamme: Jah. Tähendab, see on kulukas, ta on õudselt palju vaeva nõudev, aga see on ka selle mäe peal ainuke lahendus. Me ei saa lubada endale sellist asja, et me siin hakkame tekitama näiteks suvel mingisuguseid valle, asju, tuleb kerge lumi ja me saame, tuleb tekitada, pinnase järgi valmis. Rajad tuleb teha kunstlumest, aga see rõõm, mis sellest saab, see tasub selle töö ära. Mega elamus.

Marek Sammul: Kas selle kohta on veel küsimusi kellelgi?

Karin Räägel: Aga ikkagi, kas selle autotee peale ei oleks mõistlik nagu pinnast võib-olla juurde tuua sinna ülesse, et saada maapind normaalseks?

Rein Tamme: Et ikkagi üritada panna tõstukit

Karin Räägel: Jah see, nagu me nägime, siin oli vaja pinnast ühest kohast teise tõsta mäe küljest. Seal ei ole vaja teha.

Kalle Toomet: Ei.

Karin Räägel: See ei ole nii järsk. See ei vaju.

Tõnis Kurisoo: Kas te olete seda graafiliselt proovinud teha? Seda on proovitud igate, aga ma arvan, et seda on graafiliselt proovitud, ma arvan, et seal olid halvemad.

/Läbisegi rääkimine./

Heik Past: Natuke tee kõrval oli.

Tõnis Kurisoo: Siis ei olnud seal seda teed.

Heik Past: Siis ei olnud. Oli profiil, oli mõõdetud meil ära ja seal tekkis juba see alumisel jalal olev noh koha täitmisega.

Rein Tamme: Ühte tahaks veel, et see punane tõstuk, mis sealt lohust nagu läbi läheb, et me räägime siin, me räägime paljudest asjadest, aga mis on noorte seas jube popp, on tegelikult lumelaud ja selleks, et lumelauga seda mäge, seda nõlva kasutada, on vaja viia üks tõstuki, ühe tõstuki tipp täiesti mäe tippu. Lumelaudadel ei ole võimalik kepiga edasi lükata või mida iganes, ta peab saama kõrguses kohe. Kui ta on üleval, siis ta juba liigub alla. Suusatajatel, neil võib olla ka ümber nurga ja lumelaudurite käest võtta see mõnu ära, et nad saaksid noh nõndanimetatud oma nõlva, siis kõik need hüpped, asjad jääksid ära, sellest oleks kahju.

Karin Räägel: Samas tõmbate nõlva siledaks.

Rein Tamme: Ei tähendab kasutame, ma arvan, et saab.

Tõnis Kurisoo: Mis nõlva tõmmatakse siledaks? Midagi ei tõmmata nõlva.

Karin Räägel: Ei noo see neljane alune.

Tõnis Kurisoo: Jah, see on ainult tross ülesse vedamiseks.

/Tõnis Kurisoo ja Karin Räägel vaidlevad./

Rein Tamme: Ilmselt Tõnis võtab ja teeb sellest ühe profiililõike, see ei ole palju.

Tõnis Kurisoo: No me teeme selle asja. Ma usun, et see on meie arvutis tehtud, see oli palju problemaatilisem, oleneb loodusest tihtipeale. Me otsime.

Rein Tamme: Noh kui veel nüüd äkki on juhtunud, et on kahe silma vahele jäänud.

Tõnis Kurisoo: Me anname selle kohaprofiili ka, et siis te saate võrrelda, et kui ta on tee peal. Aga seal on, kuna see teekoht on nagu kõige madalam, siis on, siis tekib see olukord, et ühesõnaga kui hakkad mäest alla sõitma, siis sõidadki mööda seda sama trossi, üles tõstuki trampliini. Sõidad otsa sellele.

Andres Anderson: Äkki kuulaks ära kohaliku rahva arvamuse, millised on kohaliku rahva traditsioonid. Me teame, et kui me lõikame traditsioonid noaga läbi, siis on see hoopis midagi muud kui on see kunstlikult mäge tõsta kuskil ja need on praegu olemasolevad sisse sõidetud rajad, elupõlised. Neid ei saa ju tegelikult kinni panna. Kui on need.

Kaidi Aasa: See ei ole ainult meie küla elanikud ei käi seal, seal käib kogu Rapla maakond.

Andres Anderson: Ei ma mõtlen praegu sealt.

Kaidi Aasa: Mina olen ise seal käinud juba lapsest saati, elasin Rapla linnas. Viidi koolist sinna bussidega. Me kelgutasime kogu aeg mööda seda niinimetatud autorada. See on lastel lemmikkoht , vastlapäeval suured need ja igasuguste asjadega, millega nad sõidavad ja praegu kui ma vaatasin, kuna eelmine talv oli väga ilus talv, siis vastlapäeval hakati sinna sõitma bussidega, suurte bussidega tuldi sinna kohale ja kuskil nii hommikul kella üheksast saati. Kuni pimedani.

Rein Vood: Ma tegin väikese arvutuse. Ma arvestasin välja, et päeva jooksul käis sealt läbi kümme tuhat inimest.

Kaidi Aasa: See oli kohutav mass, mis seal käib peal.

Rein Vood: Korraga oli parklas

Kaidi Aasa: Kasutati just nimelt seda, lund oli suhteliselt palju, nad teevad oma võistlusi seal.

Rein Vood: Korraga oli parklas seitse bussi, bussid olid kuskil poolteist kuni kaks tundi. See parkla jäi tõesti väikseks. See parkla on väike.

Tõnis Kurisoo: Meie planeering ongi nii tehtud, et allalaskmiseks ongi see sama, mis te räägita, raja kõrvale.

Rein Vood: Kust see autorada ülesse läheb, seal oli lastel lemmikkoht, sealt sai kõige parema hoo, sealt tuli alla selle nuki peale välja.

Tõnis Kurisoo: No niimoodi ongi planeeritud.

Rein Vood: Teised nõlvad, mis seal on, on suhteliselt, sealt lapsed hoogu ei saa.

Kaidi Aasa: Nad ei julge sõitagi sealt, seal käivad ikka päris väikesed ka, seitsmeaastased, kõige väiksemad.

Rein Tamme: Seal ei ole vahet. Praeguse seisuga on need kohad, kus tänaseks päevaks suusasilla kõrvalt, see nõlv, sinna on isegi selline variant, aasta, kahesed, ma ei kujuta ette, kui väikeseid lapsi viiakse mäe peale, kui väikesed nad on.

Kaidi Aasa: Nad on ikka päris väikesed.

Rein Tamme: Siis nad ei pea olema, see tähendab selles mõttes, et loodusvariant, et eriti väikesed lapsed peaksid olema siin. Siin on kõrguste vahed väikese maa peal suure. Kümme meetrit on suhteliselt pisikese maa peal. Et täiesti ohutu, ära puhastatud nõlvake, siis on väikesele lapsele ohutu. Noh mitte. See on juba ohtlik ju tegelikult, kui siin mingisugust süsteemi ei loo või ei tee. Ma tean, et ma olin eelmine aasta mäel kümme minutit, ma olen nii suur, et kui ma lumelauga kellelegi sisse sõidan, ma sõidan ta pooleks. Visuaalselt vaatad, kui kõik tulevad ülesse, siis vaatad kuni auk tekib. Ma tean, et ma keeran jah sinna ära, aga kui ei keera, kui ma kukun. See peaks olema see toimkond, mille kallale me ei tohiks minna.

Heik Past: Enne kui Rein läheb nüüd edasi. Seesama auto tee või autorada, millest juttu, see on viimase kolme aasta teke. Varem ei olnud selliseid dziipe, mille mäkke oleks sealt saanud üles tulla. /Kasseti vahetus diktofonis./ Kes ei ole käinud, arvavad praegu, et erosioon. Jah?

Rein Tamme: Mägi on praegu ikkagi ei kellegi oma. Kuni seal ei teki mingisugust süsteemset toimetamist, ei ole seal ka võimalik tegelikult midagi kontrollida ega teha, midagi korraldada, sest nii kui selja pöörad, siis midagi seal paratamatult toimub. See ei ole pahatahtlik. Ma tean seal ühte noorte seltskonda, kes olid Raplas suvel tööl, kes iga õhtu sõitsid Palukülla. Sõitsid üles mäe otsa autoga ja panid oma telgi sinna ja elasid kuu aega seal mäe peal. Ainuke, mis, mitte ainult, nad käisid, enne kui nad läksid magama, hommikul tõusid, nad sõitsid autoga mäest alla tiigi äärde ujuma. Siis sõitsid mäest ülesse, panid oma kola kokku ja siis sõitsid mäest alla ja õhtul käisid sama moodi.

Heik Past: Ja lõkkease jäi koristamata.

Rein Tamme: Jah. Sattusin siis peale, kui nad olid seal viimasel õhtul. Seal on liikumist palju.

Heik Past: Sa muidugi eksid. Mägi on kellegi oma. Mägi on, see 106 hektarit, Kehtna valla omand. Jah? Ja selle tõttu ta Kehtna valla munitsipaalomandiks saigi taotletud ja vaeva nähtud peaaegu kolm aastat, et riik annaks ta meile, et koordineerida kõik tegevused. Kujutage ette, mis seal siis oleks, kui oleks erastatud ribad nii nagu need vanad taluasemed olid.

Marek Sammul: Selge. Aitäh selle eest. Mul on kahju, et siia ei saanud tulla Ahto kaasik, kes oleks saanud anda veel ühe vaatenurga sellele mäele ja see on siis läbi selle hiie, mis seal väidetavalt on olnud kunagi. Mul on küsimus, et kas siin ringis on keegi, kes oskab selle kohta, ka paar tutvustavat sõna öelda, kui, noh ühesõnaga, mis on teave selle hiie kohta, mis teave meil on olemas.

Lembi Sepp: Jah et.

Arvi Sepp: Muidugi, et võib-olla on võimalik see, Ahto Kaasiku, saatis kirja.

Marek Sammul: Mina tema kirja kätte ei saanud kahjuks, ta saatis selle liiga hilja eile õhtul. Ta lubas selle saata sekretärile, kui see jõuab, siis ta jõuab, kui see ei jõua, siis ta ei jõua ja me läheme edasi.

Lembi Sepp: Ma ütleksin, et see hiis mitte ainult ei ole olnud, vaid et hiis on ka praegu seal Paluküla hiiemäel ja terve see Paluküla hiiemägi ongi hiis. Mägi koos kõige sellega, mis seal peal on ja sees. Ja hiiemäge on tervikuna pühaks peetud ja peetakse ka täna. Ja see, et Reevimäge nimetatakse Reevimäeks, ei tee temast midagi väheväärtuslikumat. On täpselt sama moodi hiiemägi. Hiiemäele jääb ka näiteks Tõnniauk ja Tõnniauk ei asu ju Muistse-Harjumaa kõrgemas punktis, aga ometi on ta hiiemäel. Ja samuti on hiiemägi ka Reevimägi. Ja seda Muinas-Harjumaa kõrgeimat punkti on pärimusteadetes nimetatud hiiemäe kõrgemaks nukiks ja hiiemäge tervikuna on nimetatud mitmesopiliseks mäeks. Ja ka Rapla ajaloost rohkesti kirjutanud Arvi Paidla, kes on Paluküla-Loosalu õpperaja autor, kirjutab õpperaja selgituses Reevimäe kohta. Tsiteerin: Reevimäeks kutsutakse hiiemäe läänenaabrit, sisuliselt moodustavad need kakas terviku. Tsitaadi lõpp. Ja see on raamatust Ökoskaudist ökovallani. Koo
 stanud Heik Past. Rapla 1997. Ja hiiekombestik on aastatuhandete taha ulatuv mälu ja mis on püsinud tänaseni ja seda tuleb võimaldada, et ta püsiks ka edaspidi. Hiiemäe kohta on pärimust erinevates kihistustest, erinevatest aegadest  ja see, mida on ette heidetud, et pärimus ei anna konkreetset vastust küsimusele, kus on näiteks ohvrikivi koordinaadid, ei anna alust ükskõikselt suhtuda kogu käitumisnormistikku hiies. Ja ma julgen väita, et Paluküla hiiemäe pärimus on üks paremini tänasesse päeva ulatuvaid hiiepärimusi Rapla kihelkonnas. Ja see pärimus ja kaart hiiemäest on üleval Maavallakoja koduleheküljel. Lisaks sellele suulisele pärimusele on Paluküla hiiemäel säilinud võimalikke ohvrilohke, kiviaedu, kivikuhjasid. Ja hiiemäe lähedalt Alle talu maadelt on teada surnuaiakoht, kõik see viitab samuti väga suurele hiiega seotud maaalale läbi erinevate aegade. Ja hiiemäge tuleb kaitsta kui tervikut. Hiie juures on just oluline maa-ala ise ja kõik, mis sees ja peal on. Ja võim
 aluseks on näiteks laiendada sihtkaitsevööndit hiiemäele. Ag!
a hiiemägi ei saa kohe kindlasti olla massturismi objektiks.

Rein Vood: Ma ei ole nõus. Miks?

Lembi Sepp: Sest hiiemägi on.

Rein Vood: Mina olen sellele asjale lihtsalt vastu. Kõik teavad seda, et Tamm Rein tegi seal kõik korda, puhas, ilus, väärispuid nagu härra Sepp ütleb, lepp, mis maha võeti. Ilus on sinna minna. Silm puhkab kui te näete. Ja nüüd kui me jätame selle asja unarusse, kahe aasta pärast samasugune võsa kui enne.

Marek Sammul: Te räägite natukene erinevatest asjadest praegu.

Rein Vood: Massturismi ei tohi olla!?

Marek Sammul: Küsimus on kaks erinevat asja. Üks asi on see turistide hulk või rahva hulk, mis seal käib, teine asi on see, kuidas seal on tehtud metsatööd või kuidas seal on raiutud. Need on erinevad asjad. Need on omavahel seotud, ma olen nõus, aga praegu ei saa väita seda, et kui Lembi ütleb, et massturismi ei tohiks olla, et siis ei tohiks seal puurinnet harvendada. Need ei ole omavahel seotud. See ei ole üks ja seesama väide, ma lihtsal täpsustan, et te räägiksite ühtedest ja samadest asjadest.

Lembi Sepp: Ja hiiekoht on olnud traditsiooniline palvekoht, koht kus käiakse jõudu kogumas ja seal on vaja vaikust ja rahu.

Rein Vood: Kus on öeldud, et see on palvekoht kunagi olnud? Selle kohta ei ole mitte kuskil mitte mingit artiklit, ka inimesed, kes elavad Palukülas, kes on elanud kaheksakümmend aastat seal, ütlesid, et nad ei tea sellest mitte midagi. Ja nüüd äkki teie tulete välja oma väitega, et seal on mingid palvekohad ja nii edasi. Seda ei ole olemas seal. Ise teete seda asja nagu oleks seal.

Lembi Sepp: Inimesed teavad, põlisinimesed teavad ja on mures.

Rein Vood: Ei tea.

Kaidi Aasa: Ei tea. Mitte keegi ei tea. Ma olen inimestega rääkinud.

Rein Vood: Kas ma lähen toon need inimesed siia või?

Kaidi Aasa: Mitte keegi ei tea.

Rein Vood: Keegi ei tea.

Kaidi Aasa: Ainult teie teate.

Rein Vood: Keegi ei tea.

Kaidi Aasa: Meil on väga vanad inimesed, elavad seal, nad ei teagi seda.

Arvi Sepp: Võib-olla on ka mõni inimene, kes ei tea, aga on ka neid, kes teavad.

Kaidi Aasa: Konkreetselt öelge mulle mõni nimi.

Rein Vood: Me oleme kõik inimesed läbi käinud.

Kaidi Aasa: Öelge mulle konkreetne nimi palun.

Rein Vood: Konkreetne nimi.

Arvi Sepp: Sealt on ju lindistatud neid pärimusi.

Lembi Sepp: Ja on arhiivis.

Kaidi Aasa: Konkreetne inimene on Palukülas? On teil öelda konkreetne inimene, kes ütleb seda.

Arvi Sepp: Tähendab mille kohta täpsemalt?

Marek Sammul: Tähendab siin öeldi üks nimi. Ütle palun.

Lembi Sepp: Ei. Ma ei saa nimesid öelda, sest inimesi on ähvardatud.

Arvi Sepp: On lindistaud ja Endel Kallis on.

Rein Vood ja Kaidi Aasa: Ähvardatud? Kes neid ähvardas?

Rein Vood: Meie või?

Lembi Sepp: Ei. Nimedega ma ei saa praegu rääkida. Saab arhiivipärimusest rääkida.

Rein Vood: No ei ole. Ma olen kõik inimesed läbi käinud. Mitte kuskil ei ole.

Marek Sammul: Niimoodi ei saa. Tähendab selle koha pealt ma võin ka öelda, et niimoodi ei ole, et kuskilt ei saa miskit infot. Kui Lembi ütleb, et arhiivipärimus on olemas, siis see vastab tõele. Jah, on arhiivipärimus olemas, ma olen seda ise pärinud ja olen ise saanud selle kohta teavet. 

Rein Vood: Eesti ajal mäe nuki peal olid põllumaad, karjamaad, seal künti, seal tehti kõiki asju. Talude maad olid seal.

Lembi Sepp: Käidi ka palvetamas ja viidi ohvrit.

Rein Vood: Ei käidud. Tütarlaps, ei käidud.

Arvi Sepp: Tõnniaugus näiteks? Kust sa tead seda?

Rein Vood: Meil Hugo Kalle, kes on elu aeg seal elanud, kes mäletab, kunagi seal surnuaed isegi oli, surnuaia kõrval oli pood, kus on niinimetatud parkla praegu. Seal parkla kohal oli kunagi kauplus. Parkla kõrval siiapoole tulles oli surnuaed. Seal võpsiku sees. Hugo mäletab seda aega, et seal oli palvetamiskoht, neid pole kunagi seal olnud.

Arvi Sepp: See on ju üles kirjutatud, et Tõnniauku on viidud ohvriande. Ja on siiski ka inimesi, kes praegu teavad.

Rein Vood: Teate meil talu aias on ohverdamiskoht,  akende all, tulge vaadake, pange ka kirja. Sama moodi täpselt.

Lembi Sepp: Aga Paluküla on suurem.

Rein Vood: Ma ütlen praegu, et mul taluaias kasvab tammepuu, mis istutas Kalevipoeg sinna. See teeb samavõrra välja.

Lembi Sepp: Aga Palukülas on käidud väga pikka aega ja see kuhjunud pärimus moodustab selle hiiekoha ja hiiepärimuse, mida peab arvestama ja sellesse ei saa nii.

Rein Vood: Ma räägin, ma lähen tähendab teemast välja, aga teie jutt on täitsa niimoodi, mida te soovite, ma ei tea, mis asju, aga te ju.

Arvi Sepp: Praegu on see omandanud sellise väga võitlusliku iseloomu see teema, et kui inimeselt küsida, kas sa käid seal niiviisi palvetamas, siis on see, praegu ei olegi sobiv aeg seda küsida.

Rein Vood: Teid ei saa ju üldse usaldada, oma jura, oma jura nagu öeldakse. Isegi vabariiklikus ajakirjanduses nimetate ennast kohalikuks inimeseks.

Marek Sammul: Palun ärme lähme isiklikuks räägime täna mäest, räägime sellest, mida me teame rääkida, mida ei tea. Jätame isiklikud sellised väljaütlemised teiseks korraks.

Alar Noorvee: Minul oleks üks küsimus, mis mingil määral vastati ka Lembi Sepa poolt eelneva jutu sees, aga kas tõepoolest kogu see sada hektarit peab olema hiiepaigaks tunnistatud või on võimaik leida mingisugused kompromissid, et säilitatakse Tõnniauk, säilitatakse kõik muu, mis seal on leitud ja mida me võime ka selle muid mäe väga kõrgeid väärtusi, puhkeväärtusi ära kasutada.

Lembi Sepp: Niimoodi ei saa hiiekohta tükeldada. 

Arvi Sepp: Muidugi mitte sajast hektarist ei ole juttu.

Alar Noorvee: Maaüksuse puhul on juttu sajast hektarist. Selle detailplaneeringu alal ei ole muidugi juttu sajast hektarist.

Marek Sammul: Kindlasti ei saa olla sajast hektarist, kui mäest rääkida, siis mägi on kuskil eks ole nelikümmend.

Arvi Sepp: Kakskümmend viis.

Marek Sammul: Ta on isegi siin antud juhul on, ta ju hõlmab ühte nurka.

Alar Noorvee: Nojah.

Marek Sammul: Tõnniauk näiteks on väljas.

Kalle Toomet: Munitsipaalmaa on sada üheksa hektarit. Kaitseala on suurem.

Heik Past: Viis tuhat hektarit.

Marek Sammul: Tervest kaitsealast me ka täna ei räägi. Me räägime ainult mäest eks ole. Sellest küsimusest.

Heik Past: Minu arvates see jutt, mis Lembi Sepp rääkis praegu, see ainult seda piirkonda väärtustab ja see, mis on tehtud nüüd maastiku hooldamisel, võivad inimestel tunda rõõmu ja saada osa nendest pärimustest, sest mille jaoks need pärimused, muistendeid, asju hoitakse, ikka inimeste jaoks. Me ei hoia ju neid saja aasta tuleviku eesmärgiga. Neist peaks jagu saama või osa saama ka tänapäeva inimesed eelkõige. See tõstaks selle paikkonna väärtust veel ja tooks sinna kasu juurde, mis on ainult kasu sellest minu arvates. Ja need muistendid, seosed kõik need võiksid väga ilusti olla kirja pandud, kohapeal kasutatavad, et tänapäeva inimene ka tunnetaks seost muinasajaga ja praegusel juhul on ju seal tegemist selle alaga, Kunilepa talu põllud, kus kunagi kivikirves leiti, need alad jäävad muidugi meie valla munitsipaalomandist väljapoole.

Lembi Sepp: Tähendab maausulistele peab ka koht oma riitusteks jääma ja maausulistele võimalus hiies käia.

Heik Past: Maausulised võivad seal ju väga vabalt käia, teha oma üritusi, asju, kõiki, selleks mahuvad kõik sellele Paluküla mäele ära. Ja praegu ongi kurbloolisus praegu see minu arvates, et meil on Paluküla hiiemägi olemas ja meil on hiiemäe katastriüksus, mis on valla munitsipaalomandis ja siit tuleb ka nimedega segadust ja asju.

Arvi Sepp: Tahtsin siiski veel seda öelda, et siin on ka praegu selline selge suhtumine ja hoiak, et see mägi on oluline ja kui sealt on kunagi liiva kaevatud, siis on seda väga valesti tehtud. On teada, et see inimene andis korralduse sealt kaevata ja seda tehti valesti. Seda ei tohiks ka praegu mitte kaevata. Mäge.

Rein Tamme: Minu jaoks on kogu aeg üks küsimus on üleval, et ütleme maausulised, kas ei võeta liiga suurelt seda asja nagu selles mõttes ette, ma julgen öelda, et see on siiski üks küllaltki väikene seltskond maausulisi ja nemad nüüd otsustavad ja teevad ära seda, mida ülejäänud seal teha saavad, mida nad tohivad ja mida nad ei tohi teha. See on natukene nigu.

Arvi Sepp: Ma tahtsin just öelda, et see hoiak, et kaevata ei tohi, see ei sõltu nagu usust, vaid ümberkaudsed inimesed on seda niiviisi aru saanud. 

Rein Tamme: Kes?

Arvi Sepp: No vähemalt põliselanikud.

Alar Noorvee: Ma korra tuleks tagasi selle teema juurde, et jätaks selle kaevamise, kui mittekaevamise teiseks teemaks, aga Lembi Sepp ütles selle välja, et maausulistele peab ka jääma koht, kus käia ja kahtlemata on see täiesti õige, aga mind huvitakski nagu see, et kas on võimalik mingisugune kompromiss, et selle mäe piires on need kohad ja on võimalik ka selle kõrval midagi muud arendada või ei ole selleks mingit võimalust teie tõekspidamiste kohaselt.

Lembi Sepp: Jah, et see hiie kooskäimise koht jääb nendesse mäe piiridesse, pärimus ei anna sajaprotsendiliselt vastust, siis me ei saa ju ka praegu sealt välja tuua kohti niimoodi üksinda. Ikka tervik on oluline. Mägi on.

Marek Sammul: Kui ma tohin siit edasi arendada, siis nii palju kui ma olen asjadest aru saanud, ma ei tea, kas see vastab sellele küsimusele täpselt, aga vastus on see, et praegu päris täpselt ei teata, mis on need ajaloolised kohad, välja arvatud Tõnniauk, mis on nagu selgelt teada asukohaga. Et aga ülejäänud tegevuste piirkonnad ei ole täpselt teada ehkki me võime rääkida sellest, et lõkkeaseme asukoht võib-olla on aja jooksul säilinud.

Lembi Sepp: Ja tantsuplatsi koht kui kooskäimise koht.

Marek Sammul: Ja tantsuplatsi koht.

Rein Tamme: Need ei ole säilinud, lõke ja tantsuplats olid seal lohu sees. Ärge üritage seda asja sättida niimoodi, tähendab las ta jääb sinna piiresse, mis on õige. Hugo Kalle jutt, nad olid kahe mäe vahel lohu sees, oli tantsuplats. See, mis on praegu Reevimäe tipus see lõkkeplats, see.

Kaidi Aasa: See on alles tekkind. See on alles tekkinud, ennem seda ei olnud.

Rein Tamme: Ei tohi segi ajada ja ma väga palun, ärge hakake pöörama neid asju, noh niimoodi kruttima. Muud ei ole, kogu aeg on kruttimine.

Marek Sammul: Aitäh selle info eest. See on ju väga oluline. Kas selle kahe mäe vahelise lohu kohta on veel rohkem infot? Kas keegi oskab selle kohta veel midagi öelda? Võib-olla on konkreetselt pärimustes räägitud midagi kahe mäe vahelisest lohust, kahe tipu vahelisest lohust?

Lembi Sepp: Ei.

Marek Sammul: Näiteks või on külas mingisugune traditsioon säilinud seal. Te ütlete, et lõkkease on uus, mis praegu paistab, aga.

Rein Vood: Lõkkease jah, seal ei ole, aga mäe ees või mäe peal, a mäe peal oli kiik. Palukülas oli kolm suurt kiiget. Võrkpalliplats oli vist ka. Palukülas kokku oli kolm võrkpalliplatsi.

Arvi Sepp: Mitte mäe peal muidugi.

Rein Vood: Mäe peal oli ka. Mäe all oli, jaa, ütleme tiigi ja selle vahel.

Rein Tamme: Tantsuplats oli kahe mäe vahel.

Kalle Toomet: Mul on küsimus selle koha pealt, kas täna on traditsioon, kas on traditsioonilisi üritusi, mis täna toimuvad hiiemäel või hiiemäe, Reevimäe vahelisel alal.

Kaidi Aasa: Ei ole. Praegu ei ole. Hiiemäel ei käida enam.

Lambi Sepp: Jaanituli.

Arvi Sepp: Lõket tehti.

Kaidi Aasa: Lõket tehti mäe otsas.

Kalle Toomet: See ei ole traditsiooniline, see on ühel või teisel aastal. Nii palju kui mina seda kohapealset tean, seal ei ole traditsioonilisi neid külaüritusi ega vallaüritusi olnud.

Lembi Sepp: Ei jaanituli on olnud küll.

Rein Vood ja Kaidi Aasa: Ametlikku jaanituld ei ole seal olnud.

Rein Vood: Kohalik küla joomapidu oli.

Arvi Sepp: Siin on pärimuslik jaanituli, mitte ametlik jaanituli.

Andres Anderson: Tohib vahemärkuse? Praegu me räägime sellest asjast, mida paljud ei tea või teab ja ei ütle ja võib-olla mõni oletab ja täpsem informatsioon puudub. Muinsuskaitse on nüüd neljaks kuuks ajutise kaitse alla võtnud sellise ala, ma tahtsin Aili käest täpsustavalt küsida, et kas on midagi detailsemat uuringut seoses nende asukohtade tuvastamisega, et meil on ka ju, ma teen seda tööd hulk aega eks ole, kes on teinud seda tööd enne ja me oleme jõudnud nii kaugele, kui me oleme parasjagu, me peaksime ära lõpetama, aga me ei saa ära lõpetada, kuna meil puudub informatsioon konkreetselt selle ala kohta, mida oleks vaja detailsemalt uurida niimoodi, et ei ole mitte keegi sellest ka haavatud. Et võib-olla proovid kindlasti peaks tegema ka pinnasest ja midagit seal ikkagi uurima. Uurimise eesmärgiks on tuvastada antud asja, mida me praegu arutame ja me ei tea, mida me konkreetselt räägime, kus oli lõkkekoht, kus oli tantsuplats, kus oli kiigeplats, need peaksid ju olema t
 egelikult tuvastatavad asjad, kohapeal välja selgitama, need peaks kindlasti teada olema ja täpselt saama teada, kus need siis tegelikult olid. Me oleme kõik võõrad inimesed, me ei tea ju. Et Aili käest tahaks teada, kas on selliseid planeeringuid oma töödes.

Ants Kraut: Ma vastaksin siis ise. Ma olen Ants Kraut, arheoloogiamälestiste peainspektor. Ja ma vabanda, ma jäin hiljaks, kuna meil ühed teised muinaspõllud olid lausa buldooseri all vahepeal ja praegugi on mehed seal kohapeal, see ei ole Rapla maakonnas. Tähendab ajutise kaitse alla on võetud sellepärast, et see võimaldab muinsuskaitseametil nõuda kooskõlastamist ehk siis sellepärast, et oleks koostöö ja ülevaade, mis toimub. Praeguse seisuga meil seal selliseid arheoloogiamälestise elemente, kultuurkihti või midagi, mida tahes, mida nüüd otsese infoallikana saab võtta, ei ole. On ainult see sama pärimus, millest siin enne juttu oli. Ja see neli kuud on antud seadusega, see ei puuduta konkreetset mäge, vaid on üleüldine kuni Toompealossi või kas või nende laevafrakkideni, mis eelmisel nädalal olid ajakirjanduses. Selle aja jooksul, see ei tähenda seda, et ta peaks neli kuud olema, ta võib ka neli päeva olla või mis tahes, aga üle nelja kuu nagu seda ei saa ajutise kaitse al
 l hoida, siis tuleb otsustada, kas ta on kultuurimälestis, kas sellega kaasnevad veel mingid kitsendused või mitte. Praeguse seisuga, räägin sama juttu, mis seal rahvakoosolekul, et mingisuguseid kindlaid andmeid ühegi arheoloogiamälestise kui infoallika kohta seal ei ole. On ainult see sama pärimus, mis kahtlemata viitab selle mäe sellisele eripärale, mida peaks sellest seisukohast kaitsma, aga ma ei näe, et selline tegevus, mis siin praegu planeeritakse, mingil määral seda taara- ja maausuliste, siin tuleb lahus hoida, üks asi on kultuurimälestis ja teine asi on taara- ja maausuliste pühapaik, mis ei pea üldse kattuma. Näiteks, noh kui nüüd asja natukene teise nurga alt vaadata, siis sama hästi võiks öelda, et on ka teine pool, teine partei, keda nimetada suusausulisteks näiteks ja nendel on samasuured õigused oma riitusi teha, näiteks kelguga alla lasta ja ma olen seda mujal ka rääkinud, et kui tuua nüüd võrdlus ütleme teiste ristiusu kiriku ja mingi muude uskudega, siis 
 see ainult koosnebki ainult konfliktidest, riituste või nend!
e paikade majandamises või mis tahes muud, see ei ole siin teps muinsuskaitse rida kohe üldse. Päris kindlasti seal ette tulevad mullatööd, seal tuleb tagada, et oleks järelevalve, juhul kui sealt midagi tuleb, aga seniste andmete järgi ei ole seal küll midagi teada ja minu isiklik arvamus on, et seal on võimalik seda projekti, isegi kui ma nüüd seinapeal seda kaarti vaatan ja mul on omal ka eelmisest koosolekust, see on väga väike osa sellest mäest ja seal peaks väga suurepärased võimalused olema ka maa-ja taarausulistele ja võib-olla veel tulevad nüüd mingisugused usulised, kes tahavad midagi muud, kes näiteks puu otsa tahavad ronida või nagu ma ütlesin kelguga alla lasta, nii et on ka sellised kombed, rahvakombed, liulaskmised ja muud, mis ei ole maa- ja taarausuga seotud, et seal on küll pinda selleks, et kõik võiksid rahule jääda ja saab seda niimoodi teha. Aga omaltpoolt, kui ma juba sõna sain, mul oleks ka küsimus, ma ei ole siiamaale saanud vastust sellele nägemusele 
 selle poole pealt, et juhul kui nii oleks, et see mägi oleks püha ja puutumatu, mis see nägemus siis edasi saaks sellest mäest. Juba siin keegi sõnavõtus ütles, et siin on palju tööd tehtud, kui see nüüd jälle katki jätta, et kuidas see mägi peaks siis maa- ja taarausuliste nägemuses välja nägema, selle mitte majandamine, selle huvi peaks olema kasutamine ja 

Arvi Sepp: hoidmine

Ants Kraut: Jah, hoidmine.

Arvi Sepp: Mäel peaks olema rohkem puid, näiteks need puud, mis on nende palukuklaste pesadest maha võetud, siis on ka vähem sellist hooldust. Seal on näha silla taga, mis juhtub, kui võeti täiesti lagedaks, siis hakkas seal lihtsalt võsa kasvama, kui suured puud kõik ära võtta. Ja hiie koha hoidmiseks on kõige parem näide see Tammealuse hiis Samma külas Viru-Nigulas, seal on ikkagi eelkõige see, et seal käiakse, see tagab, et ta püsib nii nagu ta on.

Ants Kraut: Tähendab kui see Samma hiis kui arheoloogiamälestis, siis seda ma rääkisin ka Ahto Kaasikuga ja olen ka seal kohapeal rääkinud, siis kõige esimene asi, tuleks välja katkuda need kuuskümmend või viiskümmend tamme, mis sinna istutatud on seal, arheoloogiamälestis tähendab täiesti pöördumatut andmepanka, millest me võiksime midagi teada saada, hiie kasutamisest või üldse sellest ajast kirjalikud allikad puuduvad ja iga puu, mis sinna istutatakse, rikub seda kultuurkihti. See ei käi nüüd ainult mitte hiite kohta, vaid ka kõigi muude ja ka mitte ainult, arheoloogiamälestiseks on kalmed, linnused, asulakohad, muinaspõllud, vaid ka kirikaiad ja ka palju hilisemad asjad, kuni viimase sõja kindlustusteni välja, see on täiesti vastu näidustatud ja kui seda mäge vaadata seal, siis vastupidi, see tuleks täiesti puhas hoida, kui seal üldse mingit informatsiooni, et seda vältida edasist hävimist. Aga ma arvan isiklikult, et ei ole, sest korduvalt on räägitud ja näidati ka kohap
 eal seda pilti, seal on ainult põllud ja need kiviaiad ja kivid, mis seal on, need muidugi võiks säilitada ja minu arust nad ei tohiks segada ka seda puhke-ja kelgutamistegevust. Ja kui lihtsalt, mitte muinasmaastik, põllud on hilised 19. sajand võibolla 20, kui kasutati neid veel, pärast seda on ta kaks korda võssa kasvanud see ala, need võiks seal küll olla, kui neid annab niimoodi säilitada ja vaadata, kuidas omal ajal see põlluharimine oli. Aga puid täis kasvada, kui praegu me teeks otsuse ajutise kaitse kehtestamise asemel, kehtestada kultuurimälestise kaitse, siis esimene asi on seal ikkagi puud ega muud asja sinna juurde ei istutada ega kasvada ei laseks, vaid vastupidi, teeks veel ühe ettekirjutuse vallale, et võtku lagedaks.

Marek Sammul: Kas ma saan õigesti aru, tähendab et nende reeglite järgi põhimõtteliselt ei olegi võimalust hiit kui sellist Eestis nii öelda muinsuskaitseobjektiks kuulutada?

Ants Kraut: Meil on kaitse all kohe õige mitu, mitte nüüd ainult hiied, vaid ka muud ohverdamiskohad ja meil on mitu liiku, suurusjärk on paarisaja ringis. On ikka. Nagu me teame ka Varbola linnamägi on kaitse all ja üks suurepärasemaid kogu Põhja-Euroopas, aga see ei tähenda seda, et me seal elu ära keelaks, vaid vastupidi püüame nagu siin keegi ütles, tegelikult on ka muinsuskaitse ikka inimeste jaoks, mitte kuklaste jaoks.

Marek Sammul: Aga kuidas sellisel, ma lihtsalt püüan, teie eelneva sõnavõtuga haagin oma küsimuse, kuidas sellega seondub ka see sama nõue, et puid ei tohi lubada kasvada, kui need on hiie, kuidas öelda, hiie oluline komponent või.

Ants Kraut: See on sama moodi nagu kirikut ei tohi nüüd kirikurahvas ise remontida, sest nende kirik on kultuurimälestisena kaitse all. Kui on, tuleb külarahvas kokku ja paneb omale palvemaja püsti, siis ta võib sellega teha, mis tahes, aga seal ongi väga terav vastuolu, see on üle maailma lahendamata, kui kultuspaika tahetakse kultuspaigana kasutada, aga samal ajal on ta nii vana ja väärtuslik infoallikas, et seda tuleb seadusega kaitsta, siis neid kahte koos on päris raske ühendada. Sama on kirikaedadega, kus on väga suured põlispuude grupid, suured väiksed, aga looduskaitse all ja samamoodi mõisaparkidega, praktiliselt võimatu on neid kaht aspekti ühitada, sest puistu tahab uuendamist, aga. Veel parem näide on ohvriallikas, mida meil on praegu üle saja kaitse all ja allikas, mis töötab, see, ja kus tahetakse ohverdada, seal mingit informatsiooni ei säili. Ega siin niukest ühest lahendust ei olegi.

Marek Sammul: Kas sellest järeldub, kui on tegemist siukse aktiivse kultuspaigaga, siis paigal põhimõtteliselt nende kasutajate jaoks on isegi parem, nii öelda vabam, kui ta ei ole muinsuskaitse alla ja vastupidi, kui mingi kultuspaik on võetud kaitse alla, siis need piirangud on automaatselt sellised, mis tekitavad selle paiga kasutajatele nii öelda paiga edasisel kasutamisel tõsiseid probleeme?

Ants Kraut: Nojah. Tähendab kõigi kultuurimälestiste kasutamine on kitsendatud seadusega ja kaas arvatud selliste kultuspaikade oma, nii et sellega kaasnevad olulised piirangud jah. Aga noh tähendab taara- ja maausuliste riitustest ma palju ei tea, ma lihtsalt arvan, et nende kultustegevus tõenäoliselt seda piiri ei ületa, et seda peaks nagu tegevusena piirama, erinevalt kirikutest või muudes sellistes paikades, kus see on tavaline, isegi peaust ei avata mõnel pool, lihtsalt need uksealused plaadid /kasseti vahetus diktofonis/. See on selle jaoks muidugi, et hiis on maastiku element ja nagu see hiis on, kuidas seda, et aga maastiku elemendina ma arvan ka, et projekt aitab pigem kaasa selle mäe üldiseks kasutamiseks või nautimiseks või mis tahes või vastupidi, ma ei kujuta ette, et ta jälle leppasid täis kasvaks.

Marek Sammul: Kas selle, nüüd kaitse koha pealt on praegu veel küsimusi?

Kalle Toomet: Ma küsin, tegelikult küsiksin ühe küsimuse maa- ja Taarausulistelt, et kuidas nad ise näevad seda arengulist suunda , mõlemale poolele, nii kaitsekorralduskava koostamisel kui ka teisel poolele on tegelikult seda informatsiooni vaja, nii arendajal kui ka kohalikul omavalitsusel on ka vaja seda teada, mida siis teha kui me ka praegu seda  projekti praegu ei realiseeri. Mis on järgmise projekti idee ja kuidas me seda realiseerime?

Rein Tamme: Tohib, ma lisaks veel, üks küsimus? Haagiks külge. Tähendab, kui aktiivne on praegu maa või Taara, kui aktiivne kasutus on praegu, kui tihti ohverdatakse, kui tihti käiakse palvetamas, on teil niisugused andmed olemas. Niisugused asjad võiks olla. Praegult jutt käib sellest, et on koht. Ma lisaks veel ühe punkti, et ei saa rääkida lõpuni selgeks hiiekohast, konkreetselt hiiekoht, me võime väita siia, siia, aga. Tõnniauk on konkreetne, aga hiiekoht on väga. Ja samas ma lisaks veel juurde selle, et palju on potentsiaalseid noh ohverdajaid, palju on palvetajaid seal.

Marek Sammul: Summeerides, teie nägemus nüüd sellest, kui see mägi oleks tõesti kasutusel.

Rein Tamme: Kui suur õigustus on sellel, et te tahate ära keelata kohalikel inimestel?

Marek Sammul: Teeme väikeste küsimuste kaupa eks ole, ärme koorma üle. Palun.

Arvi Sepp: Ega me hiiekohal ei ole nagu eriti rääkinud hiiekoha arendamisest. Me oleme…

Lembi Sepp: Hoidmisest.

Arvi Sepp: Hoidmisest ja säilitamisest jah. Oleme silmas pidanud, et see peaks langema kokku selle sama maastikukaitsealaga. Ma ei tea, kui palju räägitakse selle maastiku arendamisest, maastikuvormide arendamisest, kaevamisest, juurdepanemisest.

Kaidi Aasa: Kui palju seal üldse maausulised koos käivad?

Aat Sarv: Ma arvan, et see küsimus ei ole antud kontekstis üldse oluline, kui palju maausulised ühes või teises kohas koos käivad.

Kaidi Aasa: Ma tahan teada, kui palju neid on.

Marek Sammul: See on piirkonniti erinev.

Aat Sarv: Ma pigem küsiksin sedapidi, kui palju meie viimase sajandi jooksul üldse on uuritud eestlaste hiiepärimust. Teadupoolest nõukogude ajal eriliselt usulistest asjadest üldse juttu ei tehtud, ei maausust, ega ka ristiusust või usulistest asjadest üldse. Me oleme üsna palju seda ära unustanud, mis asi üldse eestlase jaoks usk on. Paraku. Noh jah võime niimoodi ütelda, et eestlased on ühed paganad suuresti veel siiamaale Euroopas ja ilmselt on suur osa selles ka Nõukogude ajal. Aga nüüd kui noh kultuslikust pärimusest rääkida või ütleme siis hiiepärimusest, siis eestlaste jaoks hiis ikkagi seondub, vähemalt mingil määral puude ja metsaga. Nii palju kui neid pärimusi siit ja sealt maanurgast Eestimaal üles kirjutatud on, on ta ikka mingisuguse konkreetse puuga või mingisuguse puude saluga või metsaga või laiema kohaga seotud. Minu arust praegune muinsuskaitse ei ole ka seda sugugi uurinud või silmas pidanud, millega üldse hiiepärimus seotud on. Näha, et ainult see, mis mu
 llas sees on, on see pärimus, on ka natuke vale. Muidugi siin on see kokkupuutepunkt looduse ja kultuuri vahel, mis on mõnetigi raskesti seostatav. Siin on ka looduskaitsjad ühelt poolt, kes peavad hiiepuid kaitsma ja teiselt poolt siis muinsuskaitse, kes ütleb, et noh kultuurpinnas või kultuurkihiga pinnasel ei tohiks olla, et see hävitab selle. Noh hiiepärijana või eestlasena, kes arvab, et hiis on ka mingi püha sõna, ma leian, et ei saa ühte lahutada teisest.

Marek Sammul: Võib-olla siin oleks paras koht, vahepeal laekus läbi mitme tee, Ahto Kaasiku, kes on Härjapea koja vanem ja maavallakoja kirjutaja, tema pöördumine tänasele koosolekule, ta ei saanud ise tulla ja ma olen, seda katsunud siin, ma ei ole selle sisuga täpselt kursis ja ma olen katsunud seda siin vahepeal piiluda muu jutu vahele ja ma lihtsalt loen siit mõned lõigud, mis haakuvad just selle küsimusega, mis praegu jutuks on. /Loeb kirja./ Põlisrahva pärimuskultuuri mõistes on hiiemägi eelkõige sakraalobjekt, püha koht. Nii. Siin Ta toob mõned võrdlused. /Jätkab kirja ettelugemist./ Kus on Paluküla hiis? Küsimus, kas Reevimägi on geograafiliselt hiiemäe osa või eraldiseisev mägi, on põhjustanud palju vaidlusi. Hiie moodustab kogu kõrgustik, kuna hiis ei ole punkt, vaid on laialdane maaala, asuvad pühad objektid mööda mäge laiali. Eelnevat arusaamist toetab Eesti Keele Instituudi kohanimede kartoteegis säilitatav kirje: Reevimägi- osa Paluküla hiiemäest. Nii. Mõned vii
 ted erilistele paikadele hiies. /Jätkab ettelugemist./ Hiie traditsiooniline tantsuplats asub Reevimäel, samas asub kiviaed, mille algset otstarvet seostatakse pühapaigaga. Nii. /Jätkab lugemist./ Tõnniauk, kuhu ohverdajad ja palvetajad pidid taanduma peale seda, kui mõis püha mäe lagedaks raius. Nii. /Jätkab lugemist./ Pärimus ei osuta kahjuks ohvrikivi täpsele asukohale. Arvestades analoogiatega, asub see tõenäoliselt Reevimäel, kuna vaid seal on ruumi suuremateks ühispalvusteks ja taigadeks. Arvamus kalmete kohta, mille kohta ei ole infot. /Jätkab lugemist./ Haruldane on Paluküla asend, Paluküla hiiemäe asend looduses, pinnavorm ning paiknemine erinevate jõgikondade lahkmel. See on siis geograafiline asend. /Jätkab lugemist./ Hiis on eelkõige maapind ja seejärel kõik see, mis seal asub, hiis on maa ja mets. Meie rahvatraditsioonide kohaselt on hiiepuu see, mis on sirgunud hiie pinnast. Hiie puudeks on olnud, võivad olla kõik kodumaised puuliigid. Hiis pole mitte tulemus, 
 vaid on elav ja arenev kooslus, mis meenutab põlismetsa. Põl!
israhvas kujundab hiisi peamiselt kujundamatuse kaudu. Üks tähtsamaid hiies käitumist suunavaid põhimõtteid on keeld raiuda ehk murda hiies kasvavat puud, põõsast või oksa. Kui hiis on kasutuses, siis selle alla risu ei teki. Mahalangenud tüved ja oksad koristatakse ja põletatakse lõkkes. Kui on käijaid, tekivad hiies asuvate pühade paikade juurde rajad iseenesest. Kui käijaid ja koristajaid pole, tuleb hiit hoida järgmistele põlvedele. Hiis halvemaks ei muutu, kõik hea läheb üha paremaks. Nii. See on üldkirjeldus. Ma ei tea kuivõrd see vastab praegu, see kirjeldab natukene seda meie teadmiste taset sellest mäest ka. 

Aat Sarv: Minu arust üldine selline muinsuskaitseline lähenemine peaks ikkagi olema selline, et asjadest, mida me ei tea kõike, tuleks pigem noh puutumatuna hoida, kui see, et kui me ei tea, siis ei ole. Enamus usundilooga või usundilise tähtsusega muinsuskaitse objekte on kõik pärimuse järgi kaitse alla võetud. Meil on väga vähe neid objekte, mida on kaevatud, üldisest objektide arvust, mida on nagu arheoloogiliste kaevamiste käigus kaevatud, suuremaid linnuseid, aga väiksemaid pühakohti, kultusekivide ümbrusi jne, jne, neid on teaduslikult uuritud väga vähe. Need on kõik pärimuse järgi, juttude järgi võetud kaitse alla, suurem osa.

Aili Peterson: Kui on ikka ohvrikivi, siis tal on ikka tavaliselt on need lohud, et ei ole ainult, et me arvame, et see nii on, sellel, ikka enamusel on see näha.

Aat Sarv: Võib ka see olla, aga suuresti ikkagi inimeste kirja pandud mälestuste järgi, et see on ohvrikivi. Toponüümika järgi on palju kaitse alla võetud, lihtsalt selle pärast, et kohanimi on hiiemägi või hiiekivi või hiiepuu. 

Arvi Sepp: Pärimus ka.

Aat Sarv: Ja pärimus sinna juurde.

Kalle Toomet: Kui me räägime puutumatusest, mida te mõtlete selle puutumatuse all. Kas see tähendab seda, et seal ei tohi viibida, astuda, olla? Sama kui me ei liigu seal, ei moodustu sinna radasid. Samas meie lapsed, kes seal mäe peal suusatavad ja kelgutavad, miks nemad on teistsugused inimesed kui ütleme praegu meiesugused, kes seavad need kriteeriumid, miks me keelame sellele hiiele ligipääsu. Tähendab me kaldume liiga palju kõrvale võib-olla sellest kontekstist, mille jaoks me täna siia kokku tulime.

Aat Sarv: Tahaksin vastata sellele ka. Tähendab minu arvates on kaks ise asja on rekreatsioon ja turism. Ehk siis kohalike inimeste vajadus ennast lõõgastada kuskil kodukandis kohapeal, mille eest minu arust peaks, mujal maailmas see on niimoodi, hoolitsevad vallad, et nende elanikel oleks tagatud rekreatsiooni võimalus. Turism kui selline on majandusharu ja antud juhul vähemalt selle järgi, mis siin seina pealgi on, on näha selle tugevat majanduslikku suunitlust sellele asjale ka. Ja need asjad mina tahaks lahus hoida. Enne kui turismiga hakata tegelema, peaks olema rekreatsioon selgeks räägitud. 

Kalle Toomet: Ma olen Aat sinuga täiesti nõus. Kahjuks me oleme ühe sammu teinud ennem ära. See on see sama üle raba olev rabatee, mis on turistide jaoks just mõeldud. See ei ole üldse sellega seotud, see on puhas turism. See tähendab seda, ta ületab praegu meie hiit. Kuidas me seda saaksime praegu eirata või keelustada, et see turism sellele alal ei tuleks?

Heik Past: Ta läheb läbi Järvehiie.

Arvi Sepp: Ta läheb väga viisakalt sealt Järvehiiest ümber, ainult viitab, et seal on Järvehiis.

Kalle Toomet: Ma kõik saan aru, aga me just selgitasime väga selgelt välja, mis asi on hiis, need on puud, need on just puud. Minu arust see laieneb täielikult ka sellele järveäärsele alale. Me peaksime siin nagu selekteerima, mida me tahame, milliseid eesmärke me tahame ja keda ja mida on võimalik teha ja mida ei ole võimalik teha.

Aat Sarv: Loosalu rabarada võib ju kasutada nii ja teistpidi, nii rekreatsiooniks kui ka turismiks. Iseküsimus on, kuidas me seda plaanime. Just nimelt. Et ma leian, et seal ei ole midagi halba, kui seda rada käiakse ja kui ka seda hiiemäge käiakse ja käivad Raplamaa inimesed ja käivad kohalikud inimesed, aga kui me hakkame organiseerima väljastpoolt inimesi ühte kohta, siis on minu jaoks tegemist juba turismiga. 

Alar Noorvee: Mul on üks küsimus keskkonnamõjudega seos, et see on kahe otsaga asi praegu, kui me laseme inimestel käia nii nagu siiamaani, siis kes seda ütleb, kas see on parem, et jätkub kontrollimatu tegevus või jääb kontrollitav tegevus.

Aat Sarv: Loomulikult on parem asju kontrollida kui kontrollimatult. Ka turismis, rekreatsioonist rääkimata. 

Arvi Sepp: See oleneb muidugi inimeste massist ka.

Heik Past: Ma ei tea, kui palju on kohalolijad tutvunud selle Paluküla, meie selle spordi- ja puhkekeskuse tsoneeringu kavadega. Meil on seal punkt maastiku taluvus, õpperajad, nende minek ja minu arvates õpperadade kavandamisel on täielikult võimalik, kas haarata nende muististega seotud mõningaid kohti sisse või muistisi tutvustada või viia neid õpperajalt, nendest aladest kõrvalt mööda. Nii et siin ei ole, siin ei tule võib-olla mitte ainult selline muinsuskaitse alased asjad, siin tuleb kõne alla meie Eestimaa talud, majapidamine enne seda kui me rabast välja tuleme, siis see on Täissalu talu maadel, kus on veel selle talu hoonete juurde viiv vägev allee näha, kus on õunapuuaia jäätmed või jäänused. Terve selline pilt kunagisest ajast. Kui siia veel panna Palukülas toimunud tegevused enne sõda, see suitsude arv, mis seal oli siis ja mida praegu ei ole. See oli ikkagi üks vägev maakoht, mille kohta annab tunnistust ka see, et küüditajate käed ulatusid ka sinna maale, kuigi
  jah ma arvan, et inimesi ära vedada oli füüsiliselt küllaltki raske, lihtsam oleks tee kõrvalt olnud võtta.

Marek Sammul: Mul on küsimus nüüd suusakeskuse nendele arendajatele, et milline on teie nägemus siis kui osutub, et mingil põhjusel ei saa neid tõstukeid rajada. On selge, et murdmaasuusatamist praegu on seal arendatud, saab edasi arendada, see ei lähe eriti konflikti ka hiiena kasutamisena, selle mäe kasutamisel, selle koha pealt minu meelest me võime kohe kokku leppida, et murdmaasuusatamise arendamisega ei ole mingisuguseid probleeme maausulistel tähendab ja ilmselt ka turismi poole pealt võin öelda, turismina mõeldes selle poole pealt, et kindlasti tekivad rajad, kus saab jalutada. 

Aat Sarv: Küsimus on mahtudes. Ma usun, kui me plaanime a la Otepää rullsuusa radasid, siis, see on ka suusatamine.

Marek Sammul: Seda ei ole. Loomulikult seda ei ole siia keegi kaalunud.

Aat Sarv: Ah soo. Jah.

Marek Sammul: Arusaadav. Nii et ühesõnaga küsimus taandub eelkõige sellele, et kui mingil põhjusel ei ole võimalik neid suusatõstukeid paigutada. Näiteks osutub, et ei ole, keskkonnamõju osutub nii tugevaks, et ei ole võimalik kaitseala ühe põhieesmärgi, mis on siis see servamoodustiste kaitsmine, ei ole võimalik selle tegevusega seda garanteerida või näiteks eks ole muinsuskaitse otsustab, et see on oluline muinsuskaitseline objekt, sinna ei tohi selliseid asu rajada või on kolmas põhjus või mis iganes. Mis on see varuplaan või mismoodi te näete seda kompleksi arengut edasi või tähendab see tööde lõppu?

Rein Tamme: Mina olen sel juhul kohe mängust välja. Ainult niipalju võin öelda, et me ajame, me ise teeme oma lastele õudse käki kokku. See on ainuke koht maakonnas, kus on võimalik talvel noortel tegeleda millegi muuda kui mööda tänavaid käia. Ja täitsa tõsiselt. Ja see on ka suvine laagrite koht, mis iganes, me jätame noored praegu mängust välja. Me mängime iseenda peale.

Kalle Toomet: Aitäh Rein. Aga Kindlasti peab ütlema seda, et üheksakümne seitsmendal aastal Kehtna valla volikogu võttis vastu selle otsuse, et taotleb riigilt maaala puhke- ja spordikeskuse rajamiseks maal. Selline eesmärk on antud volikogu poolt realiseerimiseks. Seda küll sellel eeldusel, et see tõstuk ei ole selles mõttes see kaklusala, eesmärgid on teised ja mina leian küll seda, et tõstukid on ühed abivariant, millega me laiendaksime seda tegevust ja kui me tahame öelda, et tegevust ei laienda, siis me selekteerime välja teatud spordirajatiste rühma. Need peavad leidma kuskil mujal selle võimaluse, tähendab tänasel päeval Lõuna-Eestis või siis Skandinaavia maades või kuhu tahes. Meil seda ei saa. Meil on ainult võimalik ainult suusatada, meil on võimalik ainult kelgutada. Ja me ei hakka enam selliseid kulutusi sinna tegema. Me ei projekteeri sinna enam ja loomulikult me peame ütlema, et sellist asja siis enam ei realiseeri. See ei lähe enam selle arengukavaga kokku, mid
 a Kehtna valla volikogu on vastu võtnud. 

Marek Sammul: Aga sellist nägemust selles mõttes, et ühesõnaga, kas ma võin sellest järeldada, et tähendab see projekt nagu seiskub, täiesti ka teie nägemuses, et te ei arenda seda mäge edasi, te ei arenda neid suusaradu edasi või ma nagu siin päris hästi ei tajunud seda lõppsõna.

Kalle Toomet: Küll ma tahaksin öelda seda, et kui me alustasime äriplaani tegemist, tasuvuse osa, mis asi katab neid kulutusi, teatud osad, tehnilised osad peavad hakkama ära katma ka suusatamise kulusid, kui neid tehnilisi osasid  seal ei ole, siis me ei saa seal tagada seda radade hooldamist ja hoidmist. See on nüüd küll pisikene nüanss asja juures, et kohalik omavalitsus ei hakka eelarvest doteerima lihtsalt neid tippspordi jaoks olevaid rajatisi. See ei too enam ka vahendeid tagasi. Vahendeid peab tagasi tooma see võikene mäe osa, tähendab atraktiivsus. Ja atraktiivsusega koos peab toestama tervikut ja sporti tervikuna.

Marek Sammul: Kuidas kõlaks see küsimus, mida võiks esitada, on kujunenud nii, et meil on maausuliste esindaja siin, kuigi neid endeid ei ole kohal, alternatiivide esindajad, ütleme siis nii, kas te oskate näiteks vallale soovitada alternatiivseid sissetulekuallikaid või seda alternatiivset tegevust sellisel juhul kui neid tõstukeid ei tule.

Aat Sarv: Noh jah, kui ma olen siin ökoturismi esindaja, siis ma muidugi loomulikult pean seda soovitama, ka see mida Heik Past nimetas, et ümbruskonnas on ka piisavalt palju muid kultuuriväärtusi, huviobjekte, millele võib tähelepanu osutada, millele võib luua atraktsioon, aga muidugi ma ei oska praegu siin ja siukesi mõtteid välja ütelda, mis antud kontekstis Kehtna vallale tulus oleks või sisse tooks, sellepärast, et kõik nõuab ju planeerimist. Sama moodi ei toimu ökoturism kui teda turismina nüüd võtta tulutoova majandusharuna, siis ei toimi ökoturism ilma planeerimata, ilma investeeringuteta, ennekõike inimestesse, teadmistesse, oskustesse seda asja majandad. Otsest ühest nõu ma küll anda ei oska, kuidas ökoturism seda võiks üleval pidada.

Rein Tamme: Ma tahaks, kui siin leidub veel inimesi, kes kujutavad ette, et see projekt on mingisugune meeletu rahahunnik, et sest tuleb üks, noh seda tehakse nigu raha pärast, siis see on täiesti vale arusaam. Idee on lihtsalt selles, et kui meil õnnestub ta selle valemiga, luua töökohad, hoida aastaringi inimesi tööl, siis me oleme ja ma olen ka täiesti kindel, et mingi osa jääb vallale niikuinii igaaastaseid kulutusi. Ta ei pääse sellest. See on sotsobjekt. Neid asju tuleb väga tõsiselt. Kui me nüüd selle ära lõikame, siis tähendab.

Tõnis Kurisoo: Siis lõikame kõik ära.

Rein Tamme: Jaa.

Tõnis Kurisoo: Vallal on ka siseujula, aga vald maksab tohutult peale ju selleks, et seda siseujulat hinges hoida. Väga lihtne on samas ka see kinni panna.

Andres Anderson: Kas projekti oleks võimalik lülitada selline lähtepunkt, puhkekeskus, kord nimetati seda spordikeskuseks või kokku puhke-, spordikeskus, mis moodi tema propageerib maausuliste, kuidas väljendada, et valesti ei ütleks, traditsioone, mis on veel alles, elus, neid aktsepteerida ja seda propageerida ka nende perspektiivsete liikmete hulgas, kes veel ei tea ja nagu ka Aat ütles, et sovietikumiaeg on ju tõesti nii jäägitult ära lõiganud kõik rahvatraditsioonid, et see tooks just kaasa, aga mitte ei oleks, rääkida, et on vastane. See tuleks nagu omavahel kokku liita ja ühtse eesmärgina edasi minna. Kokku viia neid asju.

Tõnis Kurisoo: Just selle sama tõestuseks, kui ma sõidan kuskile turismireisile maailma, siis esimene koht, kuhu meid viiakse, ongi just need sakraalobjektid, kui me käime Vatikanis, või kui me käime Pühavaimu kirikus, need on kõige rohkem, kus turistid käivad. Milleks siin tahete just nagu laiast kasutusest?

Kalle Toomet: Ei ole seda kohalikku külaelanikku enam olemas. Tema kasutab seda niikuinii. Tal on praegu, tänasel päeval kogu aeg see võimalus olemas, mingisuguseid piiranguid pole seal olnud. Kui hiie olemusse kuulub käimine, siis mitte mingisuguseid piiranguid ei ole praegu maaomanik seadnud, praegu me laiendame seda veelgi, et teisedki saaks seda kasutada. Kui me nimetame seda turismiks, siis me nimetame seda õigete nimedega. Jah, see on turism. Kas tema toob meile tulu või mitte, see on juba teine asi. Tuleb rehkendada, kui palju seda turisti sinna peale lasta, et ta veel ei kahjustaks meie loodust, seda keskkonda või kui palju ta kannab seda välja, et me ei rikuks seda loodust ära. Meil see arv on oluline ja kui see arv ei rahulda, pole midagi parata, me peame need objektid kinni panema. Tegema, et sellele alale keegi ei läheks. Mina kardan hoopis teistpidi. Isegi kui me, sel juhul kui seda projekti tänaseks päevaks peame lõpetama, on suurtele inimrühmadele tekitatud huv
 i, kes tulevad juba sellepärast vaatama, et mida seal tehakse. Kui me laseme tuhandetel turistidel, ei suuda kaitsta või reguleerida, me tekitame veel suurema kahju selle kaudu.

Marek Sammul: Siit väga ilusti tuli see küsimus välja, tegelikult enne ma küll, see kasutus, see koormuse küsimus. Kas selle kohta on mingeid hinnanguid praegu olemas kas planeerijatel või on osanud hindajad seda ?

Alar Noorvee: Looduskeskkonna koha pealt nii palju kui me praegu olema informatsiooni saanud, see planeeritud kakssada maksimaalselt kuni maksimaalselt nelisada külastajat päevas, ei tohiks oluliselt mõjutada.

Marek Sammul: Samas olid küla poolt palju suuremad.

Rein Vood: See oli vastlapäevad.

Kaidi Aasa: See oli vastlapäevad ja see on terve maakonna traditsioon ja ega need ära ei kao. 

Rein Vood: Massiturism juba vastlapäevad. Need on eesti rahva traditsioonid. Kui need ära keelata mägedes, siis.

Marek Sammul: Sellest keegi loomulikult ei räägigi, küsimus on selles, et siia tuuakse, praeguses faasis see projekt ei vähenda ega piira külastust, vaid ta  suurendab seda igaljuhul ja küsimus on selles, mis on selles, mis on selle tagajärjed.

Rein Tamme: Nii palju ma julgen küll öelda, et tähendab talvine koormus ei tohiks loodusele midagi teha. Seal on ikkagi rajad ees, sõidetakse see tund, kaks ära, ma ei tea inimest, kes talvel kaheksa tundi väljas kelgutab või suusatab. Peab olema ideaalne ilm ja ma ei tea, mis veel.

Kalle Toomet: Kusjuures seal ta sellest viiskümmend protsenti ei kelguta, vaid käib üles.

Rein Tamme: Jah, see on tänasel päeval nii.

Kalle Toomet: Ja käib ka edaspidi.

Rein Tamme: Ma vaatan enda koha pealt just noored, et kui me suudaksime nad sinna viia ja loodusesse viia ja anda sellised suusarajad, millega läheb läbi raba, ta näeb seda talvist ilu, ta tuleb sinna vaatama ka suvist ilu ja ma usun, et inimeses kasvab vähe teine inimene küll.

Marek Sammul: Siin on. Tohib? Tähendab selle mõttes on arendaja poolne seisukohalt selge, et talvine koormus võib, ei tekita kahju nii öelda. Ma ei tea, keskkonnamõjude hindajad võib-olla nädala pärast võib-olla oskavad sellele vastata. Kas see põhiline mõju tuleb talvel või tuleb suvel, millal ta tuleb. Ma oskan oma koha pealt öelda seda, et kui tuua siia juurde see moment, et see keskus suurendab ka külastatavust ümberkaudsetel aladel: Loosalu raba, plaanis kas või Keava raba poolne suund. Siis nii palju kui mina Loosalu raba näinud olen, nii palju on mul tekkinud mulje, et see on oma taluvuse piiril ja selle ületanud. Võibolla kas, ma ei taha seda arutelu praegu siia tuua, aga ma tahan öelda seda, et ka sellistes küsimustes peab olema, see ei ole ainult positiivne, seal võib olla ka negatiivne kaitse juures. Ka see, kui see Paluküla keskus suurendab ümberkaudsete alade nii öelda külastuskoormust, siis sellel on ka negatiivsed tagajärjed, millega tuleb tegelda.

Rein Tamme: See Loosalu.

Kalle Toomet: Selleks me ju koostamegi stsenaariumi, võtsime abijõud, selleks on inimesed, spetsialistid, kes peavad ütlema, millised mõjud, mis võib tekkida, kuidas võib tekkida, kuidas seda kaitsta, millises variandis tuleb seda ennetuslikult teha, mida tuleb järelraviks. See on see kava ja meie kui praegu kohalik omavalitsus ootame seda just nimelt. Kui praegu tekib kahju või peaks tekkima mingi kahju, siis selle kahju  peab korvama. Samas, et kahju ei tekiks, peab kusagil olema kahjutaluvuse piir. Selleks see mõttetalgu siin on. Mitte üksnes, et midagi teha ei saa.

Rein Tamme: Loosaluga on, on plaani võetud ja seal on teatud asju, mille vastu ei, mis ei ole mõeldud inimesele, see on juba kaugem, kõrgem.

Marek Sammul: Hetti Kask.

Hetti Kask: Loosalus selle pärast laudteed tehtigi, et mudaseks läks, madalad kohad. Selleks vald, RMK, KIK panid rahad kokku kahel aastal. Enne inimene võis läbi käia ja jäädagi sinna. Ma tahtsin seda rääkida veel, et kui me räägime Kõnnumaast ja sellest kontseptsioonist, siis on kõik paigas, Kõnnumaa on suur, see tegevus mahub sinna ära. Kui me räägime hiiemäest, siis on vastuolud käes. Noh me räägime tunduvalt väiksemast asjast. Ja nüüd kui jäi kõlama see ebamäärasus ja kui me kuulasime ära Härjapea koja kirja, siis see ebamäärasus veel rohkem kasvas. Katsuks seda ebamäärasust natukene konkretiseerida ja kaitsekorralduskava opereerib selliste tegevustega nagu vööndid, tsoonid, noh igasugused sellised mõõdetavad asjad. Siin on kõlama jäänud ohvrikivi, Tõnniauk. Aat on selline mees, kelle käes väga hästi töötab pendel, paju vits ja mäletad kui me käisime Ussipõllu suurkivil ja seal oli ohvrikivi, lohkudega kivi, siis iga lohu all oli positiivsete jõujoonte ristumiskoht. Nagu
  kobarates kohe. Et võib-olla mingisugust, pärimusest  need konkreetsed kohad ei tule välja, võib-olla tuleb pendli või pajuvitsaga Tõnniaugus see asi välja, siis on üks asi konkreetne. Ja kus see kivi võis olla? Triangulatsiooni punkti koht on üks koht, võib-olla seal tuleb midagi samasugust nagu nende kirikulöövidega tuli, kus ka veejooned, on ju teada, et kirikud on ehitatud nii nagu nad on. Et võib-olla siis saab asja konkreetsemaks ja siis läheksime edasi. Ja küsimus, millele vastust ei saa, et milline on Taarausu mõeldava pühapaiga kaitse tsoon. See on üks õnnetu küsimus. Seda saab ainult kokku leppida. Nii nagu on lepitud kokku kotkaste pesapaiga kaitsetsoon, nii võiks ka seal selle kokku leppida, sest see on see piirkond, mis peab hakkama elama teistmoodi elu. Ja seda noh ainult läbi kokkulepete tuleb, saab aktsepteerida. Ma ei pidanud seda rääkima, aga ma räägin ikka, ühest koolitusest. Ameeriklane viis läbi, läbirääkimiste koolitus, grupp olid eestlased, ta ei saan
 ud meiega hakkama, sest noh eestlased ei läinud kompromissil!
e. Anti rollid kätte ja eestlased jäid lõpuni oma rollides kindlaks. Ta kitkus karvu ja oli püsti hädas, aga tema koolitus oli mokas. No jah jumala pärast, et siit siis teistmoodi lahku minna.

Marek Sammul: Ma võib-olla arendaksin seda mõtet edasi. Ma alguses, kui ma selle küsimusega kokku puutusin, siis oli see minu jaoks ka väga lihtne ruumilise lahendamise küsimus. Et me saame rääkida sellest, et paneme suusatõstuki ühte kohta ja meil on Tõnniauk teises kohas. Täna me räägime sellest, et Tõnniauku ümbritsev tsoon on haaranud kogu mäe. Sellest hiiest rääkides räägib maavalla koda kogu mäest, tervest mäest, ühest tervikust. Nüüd on küsimus tõesti sellest, kas on seda ala ruumiliselt piiritleda ja kokku suruda, sest niipea, kui tekib võimalus suruda see piirkond väiksemaks, väiksemasse ruumi, niipea tekib võimalus aruteludeks.

Aat Sarv: Kahtlemata on hiite uurimisel veel tükk tööd tegemata või teha. Noh paralleeliks siin Eesti Rahva Muuseumi teadlased on otsinud analooge sugulasrahvaste juurest Volgamaadelt, udmurtidelt, maridelt. Üks, ma ei ole nüüd küll pädev ütlema, millised on uurimistulemused, millised on uurimused, üks inimene, kes nendega rahvamuuseumis on tegelenud, on Heno Sarv. Ja tema isa Ants Sarv on Haanjamaal praegu ühe sellise hiiepaiga Hiietsõõri omanik ja on ka kutsunud abilisi ja uurinud seda nii pendli, vitsaga ühest küljest, aga kindlasti ka oma poja professionaalseid teadmisi ja uurimusi jälginud, mida siis on sealt Volgamaadest toodud. Sageli ei ole hiiekoht nende jaoks seal küll mitte ainult üks Tammetsõõr või üks puu või üks ohvrikivi, see on tõepoolest pärandkooslus, terve maastiku kompleks, kus on teatud paigutusega lisaks mäele näiteks allikas ja tee jne terve kompleks elemente, mis koosneb sellest, see kooslus, kus seda toimingut on peetud. Noh mina olen küll suht kõrval
 tvaatajana seda asja seal jälginud ja ei ole ise kaugeltki mitte mingil alal profesionaal, külla olen ma märganud, et Raplamaal on ka selliseid kohti, mida tuleks sellise pilguga uurida, see ei ole sugugi ainuke ja neid on veel, millest ei ole sugugi üldse kõva häälega räägitud ja võib-olla ei üldse räägitud, ei ole ka muinsuskaitse seisukoha pealt räägitud ja ei ole ka muinsuskaitse objektid. Aga julgen paari soovida, mitte küll praegu siin laua ääres. See ei ole kaugeltki mitte piiratav mingisuguse ühe, seda on väga rakse, kui me räägime hiiepärimusest või pärandkooslusest, siis see ei ole kindlasti mitte üks noh piiratud arv ruutmeetreid.

Marek Sammul: See tekitab minus niisuguse järgmise küsimuse, et kas hiie teeb, ma ei tea, kas siin keegi üldse on pädev või oskab vastata, kas hiie teeb see objekt, see koht või teevad hiie inimesed? Kas hiis tuleneb sellest kohast või tuleneb peamiselt sellest, et seal on hiislar ? Või kuidas neid kutsutakse? Et on hiie kasutajad.

Aat Sarv: Seda on väga raske öelda. Kui me räägime kultuuripärandist, siis me ei pea rääkima praegustest inimestest.

Marek Sammul: Ma ei määranudki, et praegused inimesed. Ma mõtlesin üldse.

Aat Sarv: Aga üldiselt on väga raske öelda, kas ja kui palju on inimesed selle koha valinud või on nende arvates see koht nendele ette määratud. Mina küll ei julge siin küll vastust anda.

Arvi Sepp: Inimestel on küll oma mõju hiies alati. Inimesed tulevad sinna teatud mõttega ja teatud hoiakuga. Teatud tegevused on võimalikud.

Rein Tamme: Ma küsin praegu, äkki ma saan ikka mingil moel selle vastuse, palju inimesi seal ikkagi käib? Palju inimesi seal see aasta käinud on? Ma lihtsalt küsin. Ja ma küsiksin kohe seda juurde, et kui nüüd ei saavuta kompromissi ja kui ikkagi, tuleb ju lahti rääkida, miks me ei saanud või miks seda projekti ei tule ja kas teist keegi usub näiteks seda, et kui me räägime noortele seda, et kui me räägime, et maausulised või Taarausulised keelasid oma nõudmistega kogu selle ürituse meil seal ära, mis te arvate, kas te saate omale poolehoidjaid või saate te vastaseid või noh ma ei kujuta ette, võib-olla on võimalik üks samm nigu ette mõelda ja ego vähe tagasi tõmmata. Natuke liiga suurelt on võetud minu arvates see asi ette. Kusjuures keegi ei tea, palju on koha kasutajaid. Paljalt pärimuste pärast jätta kogu see elu seisma seal?

Aat Sarv: Mina ei tahaks ikkagi sellise küsimusega nõus olla. Kui me räägime pärandist, siis me ei pea küsima seda, et kui palju seda pärandit tõepoolest praegu kasutatakse. Ma ei väida sugugi seda, et seal ei tohiks midagi teha või see projekt seisma panna. Mina ei ole seda ütelnud ja ma arvan, et kindlasti on siin kompromissid võimalikud ja mõistlikes mahtudes see asi võimalik ja ka teostatav ja seostatav kõikvõimaliku muu tegevusega, ökoturismiga jne, jne. Aga et noh niimoodi nagu teravalt vastandad, et mitu inimest siis käib. Sama hästi me võime küsida, et mõne teise objekti näitel seda, et meil on üks Munamägi Eestimaal, seda ei ole tehtud suusamäeks. Loosalu või see Paluküla hiiemägi on nüüd Loode-Eesti kõige kõrgem tipp. Jah, ega meil ei ole palju teisi mägesid, kust alla lasta sellise harrastusena nagu siin plaanitud on. Tõepoolest küsimus on, et kas me siis peame selle ainukese mäe otsas seda tõesti tegema. Kas noored sellest võidavad või kaotavad? Mina tegelen ka no
 ortega, mina olen skaudijuht ja mul on üle, noh, neli- viiskümmend poissi, kellega ma tegelen ja meil on harrastusi küll, mida me teeme, me ei ole Paluküla mäe otsa jõudnud, siin samas Raplamaal oleme, saab küll, saab matkata, saab hajutada tegevust, kõike ei ole vaja kontsentreerida, see ei ole mingi argument. Loomulikult on teatud hulk, kes tuleks hea meelega sinna ja selle mäe otsa, kui seal korraldada selliselt laskenõlv. Ma ei vaidle sellele vastu ja kindlasti on seda teatud mahus kindlasti mõistlik teha. Aga niimoodi küsimust püstitada, kui mitu Taarausulist meil käib selle mäe otsas täna, see on tüli norimine. Kui me räägime pärandist ja pärandi kaitsest, siis me ei saa niimoodi küsida.

Rein Vood: Aga Taarausulised, kui see puhke- ja spordikompleksi asi läbi ei lähe, see sama asi annaks inimestele, kes Palukülas elavad, annaks tööd. Tööpuudus on väga suur. Kas Taarauslised, kui see asi ei lähe, kas siis annavad Taarausulised rahvale tööd seal? Ei anna ju. 

Aat Sarv: See on hoopis teine argument.

Rein Vood: Tööpuudus on praegu väga suur.

Aat Sarv: Ma räägin, et see on hoopis teine argument. selge see, et külakohas on tööpuudus väga suur. Turism on üks võimalus selle jaoks ja ka mina pooldan turismi arendamist, antud juhul siis ökoturismi arendamist.

Rein Vood: Kui te panete selle asja nüüd kinni, ma ostsin hobused see aasta, kevadel ma hakkan tegema ratsa turismi mägedesse, seal on neid teid väga palju. Aga nüüd pannakse kõik kinni.

Aat Sarv: Miks ta kinni pannakse? Hobuse rada on väga ilus rada, mul on.

Rein Vood: Ma tahtsin teha koostööd Paluküla puhke- ja spordikeskusega. Näidata ka rahvale, ka lastele, mis moodi künti vanasti, kõiki asju.

Aat Sarv: Palun.

Rein Vood: Nüüd pannakse sellele ka piir peale.

Marek Sammul: Kaitsekorralduskava koostajana ma ei näe siin. /Kasseti ümberpööramine diktofonis./ Nii juhul kui seal on hiis, kui seal ei ole hiit, ratsa turismi on ikka võimalik arendada. Sama moodi tutvustada endiseid maaharimisviise. Need ei vastandu omavahel. Samamoodi ma tahan Aati toetada  ka selle koha pealt, et rahva arvu loendamine ei ole argument, sest et täpselt sama moodi küllap oleks rohkem külastajaid majas, mis on ehitatud spordihooneks selle koha peale, kus oli kirik, eks ole, seda ei tehta. Kirikust tehtud spordihoones oleks tõenäoliselt rohkem käijaid kui oleks kirikus käijaid. Seda ei tehta, see ei ole argument eks ole selle maja ümber ehitamiseks. Küll tahaks ma küsida teistpidi, näiteks juhul kui maausulistel õnnestub või ütleme, ma panen teistpidi selle asja, et millisel kujul saab spordikompleks praegu toetada selle hiie kestmist, säilitamist edaspidiseks.

Rein Tamme: Tähendab see on planeeritud kogu selle arengukava sisse. Selles mõttes, et näidake meile kohad, mida on vaja säilitada, nii nagu välja tuli, Tõnniauk, see on konkreetne asi, me ei tea hiiest täna midagi.

Lembi Sepp: Me peame hiiemäge.

Rein Tamme: No tore, me jõuame jälle sellesama asja juurde välja.

Rein Vood: Meil on ka seal talu tee ääres, kus me elame, vana kaevu tuli välja metsa seest, ma hakkan hobusega käima, inimesed on meil vankri peal, inimestele näidata, siin oli vanasti kaev, vana talu, talu vundament on järgi. See on ju ilus. Ega keegi seal mägedes neid asju ju lõhkuma ei hakka. Spordi-, rääkimata puhkekeskusest.  See käib asja juurde.

Kaidi Aasa: Tähendab ega asjade näitamine ongi turismi üks liike minu meelest.

Rein Vood: Me räägime sellest loodusest, me räägime sellest Keava rabast, meil samas talu ees jääb ju Palasi raba, mis läheb Viljandi maantee äärde välja. Ilusad kohad. Käige need inimesed läbi. Te näete, see on nauding.

Aat Sarv: Loomulikult on nauding ja ei vaidle üldse vastu. Kõik on õige. Loomulikult peab igasuguse turismi puhul hakkama mõjude rehkendamisega kohe peale. Loosalu puhul me saime vastuse, miks laudrada Loosalu üldse tehti. Sellepärast, et rada oli juba enne sopale tallatud. Ta kaitseb seda. Samas ei tähenda see seda, et need, kes laudraja tegid, mõtlesid, et sinna peab oluliselt rohkem turismi suunama. Turismi just ennekõike, sellepärast et.

Rein Vood: Kui hakatakse puhkekeskust ehitama, siis lõhutakse kõik seal ära, mis seal ennem oli. Ei lõhuta. See käib asja juurde.

Kaidi Aasa: Kui mina aru sain, siis arengukavas ongi ära märgitud, et seal loodusega peab arvestama et.

Rein Tamme: Loomulikult, kõik on juba sees. Tähendab, seda on  arendatud ja projekteeritud sellise variandiga, et seal nigu ei tohikski tekkida, noh riskid viia kohe minimaalseks. Seal ei olegi midagi, mingeid riske.

Arvi Sepp: Aga mäe kaevamine kuulub selle hulka.

Rein Tamme: Me jõuame jälle ühe siukse, see on ka ainus argument, mis teil tegelikult täna on. Et me ei kaeva mäge, me teeme sinna, see on täpselt sama asi, kas me laseme sõita autodega kaks rada ühe nõlva peale.

Arvi Sepp: Ega see autodega sõitmine on ka tekkinud sellest, et seal on see keskmine põndak kunagi tasasemaks tehtus, see on ka ette valmistatud. Varem ju ei olnud, tõesti kolm aastat tagasi, et auto sinna sõidaks.

Rein Tamme: Me ei saa unustada seda ka, et tuleb järjest autosid juurde ja järjest noorematel ja paraku ka noorematel ja vähem looduse peale mõtlevatel inimestel on võimalus hankida omale autod, mis ronivad ka puu otsa. Mina näiteks oma masinaga ka ei sõida sinna. On inimesi, kes sõidavad ja see jätkub ja see jätkub suurenevalt.

Marek Sammul: Tähendab küsimus nüüd autodest eks ole, on see, et see tegevus on põhimõtteliselt keelatud. Nüüd on küsimus järelvalve suutlikkusest. Me ei suuda tagada oma keeldude säilimist, oma keeldudest järgimist. See on kaitseala valitseja ja maaüksuse omavaheline probleem põhimõtteliselt tagada see järelvalve. Kui me räägime mäe arendamisest ja nendest tõstukitest ja selle all kaevamistest, siis need on teised asjad, mis antud juhul on määratud kaitseeeskirjaga, mis ütleb, et põhimõtteliselt seda teha ei tohi ja kindlasti ei tohi teha ühtegi tegevust, mis seab ohtu selle mäe nii öelda pinnavormide säilimise. See on kaitseeeskirja mõte, kui hästi on see sinna kirjutatud või kui halvasti on see sinna kirjutatud, on üks küsimus. See on kaitseeeskirja mõte. Küsimus on see, et erandjuhtudel, kui see on tõesti põhjendatud ja vajalik, siis kaitseala valitseja praeguse kaitseeeskirja järgi võib anda loa kaevetöödeks. See tähendab, et seda võimalust ei ole lõpuni välistatud, eran
 djuhtudel on see mõeldav. Nii et ka siin on praegu seadusandlik raam väga konkreetselt olemas, aga mis tuleb kindlasti silmas pidada selle tegevuse juures, on see, et nende pinnavormide säilimine ei tohi ühegi tegevuse juures ohtu sattuda ja see on juba jah nagu Rein ütles planeeringus on see põhimõte juba võetud ette, Rein ise on selgelt seda seisukohta väljendanud, et see on eesmärk, need ohud mäe säilimisele viia juba algses staadiumis miinimumi. Küsimus on selles, kui suuresti suudame me nüüd viia miinimumini teistsuguste väärtuste kadumise ohu, mis on siis kultuuripärimus. Ja ma küsin veel kord selle küsimuse üle, sest see jäi natukene poolikuks, et kuidas selle spordikompleksi rajamisega saaks neid kultuuriväärtusi paremini hoida. Mida saaks see spordikompleks teha selle nime? Sa küll ütlesid, et näita mulle see koht, aga mine sealt veel edasi. Ma saan aru, et esimene samm on mingisuguste ruumiliste piirangute või ruumiline piiritlemine, aga mine siit veel edasi.

Rein Tamme: Noh ja järgmine samm on ju see, et tähendab, oleneb, sellest, mida maa või Taarausk ütleme see sama usu pool nigu taotleb. Taotletakse piiranguvööndit, palun, tahetakse eksponeerida, palun, see annab kõik ju kokku leppida. Tahetakse ära peita, no siis tuleb, jah, jätame märkimata, siin on võimalik kokku leppida. Meil ei ole kunagi isegi olnud võimalik rääkida kompromissidest, sest senised jutuajamised on olnud täiesti, mingit kompromissi valmidust ei ole tähendab ka teiselt poolt ei ole näinud.

Kalle Toomet: Küsimus peab olema ruumiliselt määratud, enne ei ole võimalik kompromissist rääkida, siis kui me suudame selle ära määratleda, siis jääb igale ühele vastav vastutus sellele alale, mida me määrame. Kui ühele rühmale on määratud territoorium, siis ta peab võtma selle vastutuse enda peale. Seda, et kohalik omavalitsus vastutus kogu territooriumi eest, me ei ole seda suutnud võib-olla nii hästi kui võimalik. Me tahaks jagada seda koormust, kui ühed võtavad selle enda halaks, siis hoidkem seda sellisena nagu õigeks peate ja ka kuidas seadused seda ette näevad. Meie üldkasutatavad alad, me vastutame oma üldkasutatavate alade eest. Siin on see kompromiss ja see oleks minu arust lõpp tee. Miks mitte, et see on teie sektsioon, see on teie liivakast ja see on meie liivakast, mängime siis eraldi mängu ja ongi kõik. 

Marek Sammul: Kas ma saan?

Kalle Toomet: Aga ma tahan ütelda seda, et tähendab kohalik omavalitsus ei saa võtta kõikide inimeste soove arvesse, omale kohustusi peale. Me ei saa võtta rahalisi kohustusi peale. Üks ütleb, et me, et seda Tõnniauku hoida või kui te näete mingeid erilisi asju ette, siis me ei saa võtta oma eelarvese seda. See on nende soov ja siis peaksid nemad ka kandma kulutused.

Rein Tamme: See on nüüd üks variant ja teine variant kui see vähendaks oluliselt meie koormust tööjõu ja rahalist koormust vähendaks oluliselt, kui me leiame, piiritleks selle ala ja see ala jääb täpselt sama suguseks nagu ta täna on. Me ei olegi kohustatud mingeid hooldustöid tegema. See on meile nigu selles mõttes on mugav variant, kulusid ei ole.

Marek Sammul: See tähendab seda, kas ma saan õigesti aru, et kui Ahto Kaasik kirjutab oma pöördumises, et hiis peaks olema selline põhimõtteliselt mõjutamata koht, ise arenev, selle tegevuse, hiie kasutamise käigus arenev koht. Kui sina mäe peal praegu saaksid piiritleda, selle hiie ja seal võimaluse mitte midagi teha, siis sinule oleks see ainult kasuks.

Rein Tamme: Ma pidasin ausalt öeldes silmas praegu Tõnniauku. Kogu see hiie jutt,  hiie juttu ma ei saa, ma ei saa hiie juttu rääkida senikaua, kuni see ei ole konkreetne.

Marek Sammul: Ei, hea küll, selle sammu me käisime enne läbi. Ma kirjutasin siia ülesse praegu neli punkti selle väikese arutelu järel. Esimene samm on see, et tuleb määrata objekt ruumis niivõrd kuivõrd see on võimalik. Edasi saaks määrata niiöelda selle iga ruumiobjekti vastutuse, kes on selle vastutaja, siis antud juhul näiteks kui me määrame mingisuguse osa sellest mäest hiieks, siis see vastutaja oleks maavalla koda või hiiemäe hoiu seltsing, keegi maausulistest, noh kes iganes ja siis vastavalt edasi saaks arutada selle üle, kes ja kuidas mingisugused kulud kannab, kes ja kuidas oma piirkonda arendab ja ma saan siit aru sellest, et kui nagu mingisugune ruum praegu mängitaks või tähendab langeb suusaradade arendamisest sellega välja või sellest mitte niivõrd suusaradade arendamisest, kuivõrd ka metsatöödest, siis oleks pluss mäe arendamisele.

Rein Tamme: Jah, muidugi, sest meil, tähendab kui vastaspoolel on huvi säilitada nigu sellest kirjast tuli välja, kui ei ole käijaid täna, siis ta jäetakse selliseks nagu ta on tulevastele põlvedele. Siis nõndanimetatud ma ütleksin Tõnniaugu koha pealt on asi imelihtne. Meil ei ole sinna vaja, piiritleme ära ala ja meil ei ole, me ei kõnni seal rohkem.

Marek Sammul: Tähendab seda et edasi võib-olla.

Kalle Toomet: Ma tahaksin lisada, et tegelikult täna on ühest planeeringu eskiisist jutt. Tähendab peaks olema, tuleb välja tuua alternatiiv, see teine, mille üle saab diskusioon tekkida, et tekiks mingi korrapära teostatava planeeringuga. Ka seda võib ütelda planeeringuks, millised alad piiritleda kellelegi või võtta kaitse alla planeeringuga. Täna me arutame ühte varianti. Ja kui sellele tulevad teised variandid kõrvale, siis võib täiesti arusaadavalt saada aru, milliste planeeringute vahel midagi valida. Mina võib-olla liiga maiselt võtan seda või, mitte selliselt selles mõttes, et me täna tegelikult kasutame mäe nõlva ühte osa planeeringus, aga räägime kõik millegist, noh selles mõttes ei tea millest, tähendab hilisematest tagamaadest. Kui sellele tuleb teine joonis kõrvale, arutame selle teise joonise ka läbi.

Heik Past: Sada meetrit ulatub võib-olla mäe nõlva peale, jah, on kaks punkti, kuhu tõstukite ülemised otsad paigutatakse ja sisuliselt ei olegi rohkem kui see planeering trossi all, rohkem ei ole mäega tegemist. Alla laskmine on kogu aeg olnud ja terve see väga laiaulatuslik tegevus, mis siin detailplaneeringu eskiislahendisse kirja on pandud, see on nii küllaltki kauge tuleviku muusika, millal me jõuame, kui palju me jõuame. Näete isegi, mis praegu väljas on, võib-olla see aasta ei ole ühtegi suusatajat Palukülas. Lund ei ole. Võib-olla tuleb lumi ja on kõik need asjad olemas. Ma ei julgeks öelda, et me oleme püüdnud täie pieteeditundega Paluküla hiiemäesse ja selle lähemasse ümbrusesse suhtuda. Need, mis on Taarausulistega või selle teise nimega, noh ütleme seltsingu probleemid, need on kerkinud päevakorrale viimasel ajal. Nendega ei olnud juttu siis, kui kaitseeeskirju koostati, et sinna midagi lülitada. Nendest ei olnud juttu kui metsamajandamiskava korraldati, tehti ja 
 kinnitati. No vot me peame kõik need asjad lisama, vaatama, paigutama, siis nii nagu väga õigesti sa ütlesid, me peame piiritlema ja panema need punktid, eri punktid kirja. Aga meil nüüd on natuke valus ja ka mul isiklikult kuulda, kui suured röövlid me nüüd siis Paluküla suhtes oleme. Palukülaga ma olen seotud seitsmekümne kuuendast aastast. Ja me hooldasime Paluküla, varastades sovhoosi raha kivikoristustöödelt, et Tiit Petersooga mäe nõlvade hooldustööd kinni maksta, nende entusiastidega.

Marek Sammul: Siit edasi kerkib järgmine küsimus nii öelda sellest, et kuivõrd see planeerimine on võimalik teostada. Siin on küsimus infos. Ma näen siin sellist olulist koostöövajadust spordikeskuse arendajate ja siis selle maavalla koja ja hiiemäe hoiu seltsingu ja ka muinsuskaitse vahel. Kas te näete sellise, ühesõnaga, kas keegi oskab, kas keegi tahab seda praegu kommenteerida?

Rein Tamme: Siin võiks olla ka küla. Küla on minu silmis olulisem kui hiiemäe hoiu seltsing. Tegelikult ta mõjutab otseselt küla ja ma ei, ma veel kord ütlen, et ma ei pea õigeks seda, et võetakse praegult ja tahetakse ära piirata terve mägi, see on mingi…

Marek Sammul: Seda me räägime, sellest ma alustasingi, et selleks, et need piirid määrata, peaks tulema kokku võib-olla mingi väiksem rühm ja selle nime tööle hakkama. Ja ma ei tea, kas näiteks nüüd muinsuskaitse oleks võimeline seda tööd vedama. Seda osa käima lükata, seda piiritlemist kuidagi vedada või ei ole teil selleks.

Ants Kraut: Ma ei näe siin selles muinsuskaitse osa selles mõttes, tähendab siin on, nagu ma ennegi rääkisin, vastuolulised asjad, ma siin kuulasi huviga, et allalaskmine on taunitav, aga murdmaasuusatamine ei ole. Kusjuures eelmisel koosolekul oli jutt, et ühtegi oksa ei tohi murda, mis ei ole üldse, kes vähegi murdmaasuusatamist on teinud, siis teab, et ka sel on väga suured eeltööd tehtud, et saaksid inimesed suusatada, ükskõik, mis mahus see siis on, sadades või tuhandetes. See asi juba omavahel ei klapi. Ja muinsuskaitse seisukohalt ma ütlen veel kord, kui sealt üks osa või terve mägi kaitse alla võtta, siis on need täiesti ületamatud minu arust vastuolud nende maausuliste tõekspidamiste ja muinsuskaitse poolt kehtestatavate nõuete vahel. Seda, ma ei ole küll ühtegi sellist muinsuskaitseobjekti näinud, mis peaks jääma puutumatult võssa kasvama. Ma ei näe selleks ka mingisuguseid argumente, ikka vastupidi peab asi olema. Mul on siin küll praegu selles mõttes lahendamatud 
 probleemid, aga me ei ole ka ju oma otsust veel teinud ja praegune seis on ainult see, et tulevad need tegevused kooskõlastada ja ma ei näe ka planeeritavas tegevuses praegu ühtegi, mis seda kooskõlastust ei saaks. Ma ei ole nõus nende argumentidega, mis siin enne öeldi ja see läheks väga pikalt siin seletada, kuidas arheoloogiamälestisi kaitse alla võetakse, aga lühidalt öeldes 6570 objektist umbes 6000 on asjad, millel ei ole mittemingisugust pärimust, need on teaduslikul alusel. Pärimusega seotud objektide arv on väga väike.  Kaasa arvatud sellised asjad nagu näiteks Iru linnus, mis avastati selle sajandi alguses. Kogu Kaali kraatrivälja päritolu tõestamine toimus alles kolmekümnendatel aastatel. Ja näiteks eelmisel aastal siin samas vallas avastatud linnus just nimelt teadlaste poolt, seal oli küll osa inimestel kohalikel, aga mitte pärimusel, vaid sellel, inimesed panid maastikul tähele. Nüüd läheb kontekstist välja,

Marek Sammul: Ei, ei. Tegelikult läks väga hästi. Tähendab küsimus on,

Ants Kraut: Meie poolt ma ei näe, et me saaksime seda koordineerida.

Marek Sammul: Küsimus on.

Ants Kraut: Vastupidi, me saaksime siin ühe partnerina kogu aeg esitada oma arvamuse ja püüda siis neid erinevate pooltega kohandada, me ei ole väga jäigalt neid tingimusi siin pannud, kuna nagu ma ütlen konkreetseid nagu mistahes muul objektil säilitamist vajavat infot, seda siiski ei ole, kaasa arvatud Tõnniauk ja mul on, siin ütlen ka  kõrvalistujatele kommentaariks, ei see oli Ahto Kaasiku kirjas, see ei vasta muidugi tõele, et need kivihunnikud ja kiviaiad on ekspertide poolt tunnistatud arheoloogia seotuks isegi mitte. Vaid pigem vastupidi, siin on käinud Tõnno Joonuks, kelle ekspertarvamus on nende poolt siia lisatud ja pärast seda on veel käinud kuus arheoloogi ja see on asi, mida võiks uurida, aga tõestatud ei ole.

Marek Sammul: Siit tekib selle jutu põhjal see küsimus, kas kõik kultuuri- ja arheoloogiamälestised, kõik sellised objektid käivad ühe reegli alla või siin on, tehakse erisus näiteks arheoloogiamälestisel ja kultuurimälestisel.

Ants Kraut: Jah. See on nüüd niimoodi, et kultuurimälestis on üldmõiste ja ta jaguneb viieks ja arheoloogia sellest erineb oluliselt. Aga viieks selles mõttes, et on ehitismälestis, kunstimälestis, ajaloomälestis, miljööväärtusega paigad võivad ka olla, aga arheoloogiamälestiste puhul, kui on olemas arheoloogilised leiud või kultuurkiht, siis ei ole võimalik otsustada teisiti, ta tuleb kaitse alla võtta.

Marek Sammul: Millisest mälestise tüübist meie siin antud.

Ants Kraut: Ainult arheoloogiast praegu.

Marek Sammul: Ei, ma saan aru, arheoloogiamälestisest ei ole juttu just, ei ole tõendatud, et arheoloogiamälestiseks, aga millisest me räägime siis tähendab või millisesse alla läheks, ütleme, oletame praegu, meil on mingisugune hiis, mille kohta on teada, et see on hiis, aga seal ei ole leide, arheoloogia leide. Milline mälestis ta on? Ta on kultuurimälestis, selles ei tohiks kahtlust olla, aga milline siis nendest tüüpidest. Ajaloomälestis?

Ants Kraut: Ta võiks olla ajaloomälestis tingimisi, aga ajaloomälestise kasutamise tingimused, kitsendused on oluliselt erinevad. Praktiliselt kõik kirikuaiad ja väga suur osa, kui mitte kõik kalmistuid on kaitse all, aga see ei tähenda seda, et me sinna matta ei lubaks või ei lubaks sinna näiteks minna näiteks mõnel teiseusulisel või.

Marek Sammul: Need on ajaloomälestised?

Ants Kraut: Need on ajaloomälestised jah. Kusjuures seadus ütleb, et see liigitamine on tinglik, see hõlbustab asjade menetlemist ja ühtemoodi arusaamist.

Marek Sammul: Selle jaoks ongi praegu hea, et me saaksime täpselt nimetada, millisest mälestise tüübist räägime. Et me ei räägi enam võib-olla arheoloogiamälestisest, vaid me räägime eks ole antud juhul ka ajaloomälestisest. Kas see on või ma teen vea?

Ants Kraut: Ei, võib küll seda vaadata niimoodi. Võiks sellest aspektist seda mäge vaadata, siiamaale ei ole nagu sellest aspektist vaadatud ja ka mitte kaitse alla võetud. Ja siis on veel üks võimalus, mis käib ehitus-ja planeerimise, mille järgi see käib, see on miljööväärtuslikud alad, mida te isegi paremini teate, mis on nagu omavalitsusel võimalik seda teha. Selle reguleerimine on hoopis eraldi ja selle alla võib see sellise kooslusena mahtuda küll. Kui isegi kui võtaks teda ajaloomälestisena, siis ma ikkagi ei näe siin erilist probleemi, ma näengi, et tuleks leida see võimalus, mägi on väga, nagu me siin kõik ühtemoodi arvavad, et mägi on tervik, aga need konkreetsed ohvripaigad, kui nad seda on, mina muuseas seda ei arva, aga ma esindan siin praegu muinsuskaitse ametit, siis mitte arheoloog Ants Krauti, aga isegi kui seal niuksed paigad on, siis miks ei, need väikesed tunnused, mis seal on, üks väikene kilest heinapallinöörist tehtud redel ja taskurätik, ma olen päris 
 kindel, et ajaloomälestise mõõtu see välja ei anna, aga see ei tähenda seda, et sellest pilgust seda võiks vaadata ja selle üle arutleda, aga ma vaatan, et selle arutamise taha jäävad jälle igasugused muud arutelud. /Naerab/. See etapp on meil juba läbitud. Ajaloomälestis kui selline ta võiks ju seal olla, aga ma ütleks praegu niimoodi laias laastus samasuguste kitsendustega, mis arheoloogiamälestis. Kui minule praegu see lähteülesanne lauale toodaks, siis, või Aili Petersonile, mina soovitaksin see kooskõlastada, nendel tingimustel, mis on juba praegu nagu läbi mõeldud selle ala arendamiseks.

Arvi Sepp: Muidu need hiiemäed, mis mõned on võetud kaitse alla. Kas neid on määratud, kas need on arheoloogiamälestis või ajaloo?

Ants Kraut: Jah need on arheoloogiamälestised. Aga siin on pikem ajalooline taust, sest et ma tahtsin sellega öelda selle sama Tammetsõõri ehk Tammerumbi kohta , olin ise seitsekend kaheksa, seitsekend üheksa selle kaitse alla võtmisega tegelev, me võtsime ta kaitse alla ainult tinglikult selle pärast, et seda kolhoosi maaparandusest päästa. Praegu me ei oleks seda võtnud arheoloogiamälestiseks. Kusjuures ma arvan, et ta ongi selline, mis te ütlesite selline müstiline ring, kuigi bioloogid väidavad ka vastupidist, aga see, ta võib nii olla, aga seda näiteks praegu ei võetaks kaitse alla, selle järgi. Ja hiite kohta nii nagu me siin juba kirjutasime või arutasime nende maavalla inimestega, et esimene istung, mis meil järgmisel aastal tuleb, võtame need kaitse põhimõtted üle üldse ette ja siis on võimalik, et võib-olla võtame palju juurde, aga võib-olla võtame needki välja, mis on kaitse all. Sarnased alad, kus on selline, no nagu siin enne Sammahiis toodi näiteks.

Marek Sammul: Ja see otsus tuleb järgmise aasta alguses?

Ants Kraut: See on nagu ekspertrühma hinnang, kuidas see nüüd otsuseks saab, see on veel pikk tee.

Marek Sammul: Ja praegune see neljakuuline planeeringute kooskõlastamise nõue, see kehtib veebruari lõpuni, märtsi alguseni?

Ants Kraut: Tähendab siin on muidugi veel võimalus et, aga oluliselt see ju seisukohti ei muuda, juriidiliselt selline, praegu on, valitsuses on muinsuskaitse seaduse muutmise ettepanekud, see pikendab uuesti tagasi ta kuueks kuuks, aga see seda, noh neli või kuus kuud, see seda asja ei mõjuta. Nagu see ekspertnõukogu otsustas, et me ei lükka seda mitte tagasi, vaid edasi.

Marek Sammul: Nüüd kuivõrd ma sain siit nagu eitava vastuse selles osa, et kes võtaks seda ruumilist planeerimist nii öelda vedada, kooskõlastada, tagant tõugata. Mul ei ole tahtmist panna seda, teha isegi ettepanekut, et seda veaks keegi, kes on otseselt asjast huvitatud, olgu see siis hiiemäe hoiu seltsing või Paluküla spordikeksus. Mistõttu ma küsin ettepanekuid, kas kellelgi on ettepanekuid, kes võiks seda protsessi niimoodi vedada, seda ruumilise planeerimise protsessi. Aat, kas sina?

Aat Sarv: Ei ole küll sellega päri. Natukene kauge kant minu jaoks, ei ole mul seost selle kohaga otseselt, ega ei ole ma sellise protsessi juhtimisega kuigi pädev.

Marek Sammul: Katsuda inimesed kokku viia.

Kalle Toomet: Kes need kulud katab, kui vaadata seda vedajat, siis vedajal tekivad kulud?

Alar Noorvee: Selline küsimus, et kuna tegemist on ikkagi planeerimisega, siis mõni ettevõte, organisatsioon?

Marek Sammul: Ma ei ole selle peale mõelnud. Aga jah kulude küsimus on siin selles mõttes õigustatud.

Tõnis Kurisoo: Meie tegime küll selle planeeringu, aga meie tegime ta selle konkreetse ala kohta, me ei saa sellest alast välja minna, meil puudub geodeediline alusplaan, mis maksab kohutavalt palju, kui seda veel järjest juurde mõõta. Meie praegu ikkagi tegeleme konkreetselt selle alaga ja püüame nagu nüüd seda planeeringut kaitsta ja kooskõlastada, mis nüüd sellest alast väga kaugele välja ulatub, me ei saa sellele minna.

Heik Past: /Rullib paberirulli lahti./ See pilt on kolmkümmend viis tuhat.

Tõnis Kurisoo: See on selle sama digitaalne alusplaan, mis meil praegu siin on. See mäge puudutab ainult ühe viiendiku.

/Mitu inimest räägivad korraga./

Kalle Toomet: Tegemist on ca saja kahekümne tuhande krooni kuludega, mis tulevad, küsin seda selle pärast, et mis pärast nendest kuludest saab, kes pärast hüvitab need kulud.

Marek Sammul: Siin ei ole, siin me räägime natuke erinevatest asjadest. Tähendab ühtepidi jah, kui rääkida konkreetsest planeeringust, siis sellega kaasnevad üüratud kulud. Nõus. Me ei räägi planeerimisest, me räägime piiritlemisest. Sellest, et üldse me saaksime edaspidi rääkida sellest, et me saaksime edaspidi üldse rääkida mingitest konkreetsematest objektidest. Et ühesõnaga oleks see üldse võimalik.

Rein Tamme: Mul oleks nii palju, et küsimus on selles, et seni maani, siiamaani toimunud istungitel, koosolekutel, mis iganes, ei ole olnud, ei ole olnud isegi mingisugust varianti, et maausk, et nad mingilgi määral oleksid valmis kompromissiks. Nende kinni idee on kogu mägi, on, mitte ühte tegevust, mitte midagi, see on ju absurd. Tänapäeval absurd.

Marek Sammul: Ma siiralt, jah ma enam vähem tean nende seisukohti, aga ma ei tahaks, et praegu sina nende eest hakkaksid kõnelema. Selles mõttes, et oleks ikkagi vaja, minu jaoks on oluline, miks ma üldse selle tänase koosviibimise kokku kutsusin, on see, et kõige vähem, mida see kaitseala vajab, on kakelus. Sellist vaielust ja vaidlemist ei ole kellelgi vaja. Me saame varsti teada, missugune saab olema selle suusatõstukite rajamise keskkonnamõju. Me teame nüüd, et praeguse info põhjal seal ei ole arheoloogiamälestisi. Me teame seda, et suhteliselt palju on selle kohta pärimuslikku materjali. Küll piisavalt palju, et me võiks rääkida mingisugusestki ajaloomälestisest ja nüüd on küsimus selles, millises ruumis me saame sellest ajaloo mälestisest rääkida ja minu meelest järgmine samm siit edasi, loogiline on see, et me hakkame nüüd selle ruumiga tõsiselt tegelema ja kastume seda poolt siis lahata, ma siiralt, kui te ütlete praegu kohe ära, et seda ei ole võimalik, seda kokkulep
 et saavutada, no selge, siis ma pakin asjad, sõidan koju ära ja ütlen, et tänane üritus oli mõttetu. Aga ma ei tahaks seda teha ja ma selle tõttu sooviksin seda, et protsess jätkuks, et me saaks hakata neid asju vaatama ja planeerima ja otsima edasist lahendust. Kõige rumalam, mis me saame teha, on see, et me tuleviku nimel tööd tehes oma mineviku porri tallame või et me minevikku liialt tähtsustades oma tuleviku kinni keerame. Need on samaväärsed. Samaväärsed tegevused. Ja siin tuleb leida balanss. See on paratamatu balansi otsimine kogu aeg. Kogu meie elu jooksul. Siin ei ole selles mõttes midagi erilist.

Arvi Sepp: Kaitsekorralduskava koostaja peab ilmselt nagunii kui nii sellega tegelema, selles mõttes et.

Marek Sammul: Jah. Ainuke asi on see, et Tartust on väga raske ulatuda, sellega peab pidevalt tegelema ja käima, see võiks olla natuke lähemal. Või jätame selle küsimuse praegu lahtiseks?

Andres Anderson: Kui me selle küsimuse praegu lahti jätame, siis ta jääbki ei tea mis ajani lahtiseks. Kui osapooled omavahel veel tahavad omavahel mingisuguse kompromissi või mingisuguse mõjujoone selgeks rääkida, ma kardan, et sellest ka tulemust ei saa. Seda näitab ka senini toimunud vestluste praktika. Et muidugi oleks väga hea, kui oleks neutraalne osapool, kes tooks kitsamas ringis huvigrupid kokku ja saaks kaks või kolm joont, millele saaks märkida ja edasi järgmisi jooni tõmmata, argumente ja vastuargumente arutada. Aga me peame selle ikkagi praegu kohe ära lahendama, kes, kunas selle asjaga edasi tegeleb, muidu me ei saagi edasi sellest asjast, mille pärast me siia tulimegi.

Marek Sammul: Tähendab kaitsekorralduskava koostajana ma ei saa eks ole, tähendab ma olen selles mõttes sinuga nõus, me oleme sinuga mõlemad selles lollis seisus, sina oled kaitseala valitseja eks ole, mina olen kaitsekorralduskava koostaja, meie hakkame seda suppi sööma pärast. Eks ole. Või õigupoolest sööme juba. See jääb suuresti meie kanda ja põhimõtteliselt, mis seal ikka, tähendab, kui see piirduks ühe või kahe koosviibimisega, siis ma oleks nõus sellega. Ja selle jaoks peab olema inimestel tahtmist ja küsimus on jah selles, et edasi on selles, et kui me esimese tahtena võtame tahte kokku tulla, siis on küsimus, millal me saaksime seda teha.

Andres Anderson: Ma praegu näen ette, et kolm osapoolt. Üheltpoolt siis võiks olla praeguse spordi-, puhkebaasi, või on ta puhke-, spordibaasi arendaja, siis on maavalla koda ja peaks olema ka vallavalitsusest esindaja kindlasti. 

Kalle Toomet: Võib üks ja sama olla.

Andres Anderson: Üks ja seesama? Aga tegelikult on niimoodi, et valla eramaa peal on ta. Valla munitsipaalmaa on ta tegelikult. Ilma tema nõusolekuta ei tohi seal midagi. Tema ikkagi on teatud ulatuses vastutav ja tema ikkagi on küllaltki suured volitused käituda, otsustada oma nendes otsustes, mida volikogu talle annab ja volikogu annab, see on terve vald, rahvas on taga. Neid asju eirata ka ei tohiks valla esindajad. Praegu neutraalne koht oleks Raplas maavalitsuse hoones. Ja kindalasti väiksemas seltskonnas kui me praegu siin olema, kolm, viis inimest.

Hetti Kask: Hea oleks, kui täna saaks selle lähtekoha. Mina teise valla kodanikuna võin seda öelda, et kaugelt tulles, mina näen, et üks tähendus võiks olla selline, et Tõnniauk, on küll, aga nüüd mõtleme edasi, et saaks, hiis ilma hiieta, puuta või noh kohata, ei ole midagi, kui seda ei ole enam, siis ta tuleks luua või tekitada, aga siis õige koha peale, selle pärast mul oligi see pendli mõte. Et see mäe külg, aga kui palju see mäe külg peaks haarama, seda peab nüüd vaatama, kuuekümne aasta pärast, projekteerija pilguga, mis võiks olla hiis või mida iganes, kuhu linti panna külge. Kuigi igasugune hiiepuu, minule meeldib tamm. Nii et see projekteerida. See oleks siis see ala, kus oleks tõesti see Taarausu pool ja noh sealtpoolt peaksid need nägemused siis tulema.

Rein Tamme: Siin, ma küsiksin kohe selle hiiemäe hoiu seltsingu käest, kas teie olete näiteks kompromissiks valmis selles mõttes, et saame läbi rääkida ala piiridest?

Arvi Sepp: Eks me rääkima ikka selle kohta peame.

Rein Tamme: Ei noh seda küll. Siiamaani on ainult jutt olnud see, et ei mingit kompromissi, ainult mägi.

Aili Peterson: Ära seda rõhuta enam.

Marek Sammul: Üks asi on see, mis on olnud. Eks ole. Meil on olnud väga palju asju. Eks ole. Aga praegu oleme me siin selles ruumi, aja punktis. Ja me saame siit arutada nüüd seda, mis saab edasi. Et mina olen ka öelnud rumalaid asju ja ütlen ilmselt ka edaspidi, aga ma vähemalt püüan neid edaspidi mitte öelda ja see on minu hea tahe.

Andres Anderson: Hea tahe ja me ei saa täna siin kohe seda otsustama hakata, kõik tahavad konsulteerida kellega iganes, et tark otsus teha. Keegi ei taha paha otsust teha. Ja sama moodi ka selle ruumi kokkuleppel, et milline ruum jääb millisele huvigrupile. Et eelnevalt oleks vaja ikkagi väga põhjalikult konsulteerida, kellega nad vajalikuks peavad ja kellega nad saavad konsulteerida ja siis teha ikkagi selline tark otsus, mis viiks ühtsena edasi. Aga mitte, et mingite vastuolude taha jälle jääb kõik seisma, vaja on ikkagi edasiminevat otsust. Ega selleks peale ei tohikski väga palju aega minna, et konsultatsioone saada kellegagi, mingisugune tähtaeg katsuda juba täna ära määrata.

Kalle Toomet: Tegelikult meil on hindamine, meil on olemas omavahel leping, kus on see sama, millest me täna rääkisime, need alad ja iseloomustused, väärtused. Ma tahaksin sellega seda öelda, et võib-olla tuleks siis ära oodata see teiepoolne seisukoht ja teie peaksite ütlema need põhiseisukohad. Me oleme selle ju teie käest tellinud.

Alar Noorvee: Nii palju ma olen jah põhimõtteliselt nõus, et me peame selle ära hindama. Meie ees on täpselt seesama probleem on see, et Tõnniauguga on tõesti asi nagu lihtsam, on kindel koht. Aga hiiekohaga on täiesti küsimärk, et kui vaadata sellest aspektist, et kogu mägi on püha, siis ajalooliskultuuriline mõju on kahtlemata ikka väga negatiivne. Kui on võimalik nagu vaadata neid asju ruumis, siis on juba võimalik vaadata, kas see tegevus, mis seal edaspidi toimuma hakkab, on negatiivne või on ta hoopis positiivne see tegevus. Aga hiie koha pealt korraldada ja kontrollida, selles mõttes me peame selle hinnangu andma ja meie ei saa seda kohta öelda, et siin on hiis.

/Kalle Toomet: Alkraneliga tähtaegadest ja nende edasilükkamisest./

Ants Kraut: Ma võin kommentaariks siia ütelda, et minu arust ei ole see mitte, nagu ma aru saan, see on üks pool nendest pooltest ja partneritest, kellel on vastu selle ala arendamisele ja teistel kas ei ole nii selgelt vastu või on poolt, tahavad arendada, ei saa öelda, et ajalooline pool on selgelt negatiivne, tuletaksin veelkord rahvakoosolekut meelde ja seal oli ka juttu ja täna oli ka juttu, et jaanitulest või niimoodi. Ma arvan, et see ei ole selgelt negatiivne tegu, isegi kui me oletame või oleme kindlad, et seal on hiiemägi, siis ma arvan, et nüüd see kelgutamine sobib hiiemäele tunduvalt rohkem kui tänapäevased kombed jaanituld pidada. Nii et see ei ole nii väga üheselt. Teine asi on see, mis ma siin, hilinesin, alguses kuulsin nende tõstukite suhtes, et nüüd on toimunud areng, et need ei ole mitte 365 päeva aastas üleval, et on muud lahendused võimalikud, mäe visuaalne külg, mis on maastikukaitseala üks eesmärke, et selle mõju vähendamine on ikka väga oluliselt siis
  ju muutunud, et need tõstukid seal kogu aeg ei ole. Lumega jah. Ja see inimkoormus on väga selline, ajaliselt väga lokaalne, kas lund üldse tuleb või siis ongi need samad. Ja teisest küljest see ajalooline mõju siiski ei ole nii, ma tooksin sellise näite, siin juba kohalik rahvas rääkis, aga ka mina olen juhuslikult kümme aastat elanud oma perega Raplas, aga muinsuskaitse nõukogu esimees, kes on ka meie ekspertkomisjoni liige, ütles, eesti keeles välja, et mis te jamate, ma olen seal elu aeg, kogu maakonna ja Lääne-Eesti suusavõistlused pidanud ja ei ole mitte kunagi ja ma arvan, et see ei tohiks ka siis tekitada mitte mingisugust vastuolu maa- ja Taarausuliste veendumustega, kui seal oleks see koht sellise väärtusega olemas ja tõestatud. Ka kirikus peetakse praegu rokkkontserte, veel pingpongi ei mängita, aga juba kohvi keedetakse ja aetakse niisama lobajuttu. Need ajad ja kombed muutuvad, et ma arvan ka, et Taara-ja maausulised peavad oma selgelt väljendama selle konkreet
 se koha soovid. See üldine taust on väga hea. Keegi kõneles !
koosolekul taarausu taustast üldse, /Kasseti vahetamine diktofonis./  seda ei saa üheselt võtta, ma ütlen, miks ei võiks olla siis kelgutajate usk võrrelduna. See pole nii üheselt praegu võrreldav, et Taara- ja maausuliste jaoks või ajaloolise paigal mõju on igal juhul negatiivne, kui sinna tehakse see. Kui näiteks Otepää linnamägi, mis on, ma ütleksin üleriigiline pühapaik, kus on hiljem ka ristiusu piiskopiloss olnud. Selle nõlvade all on see sama kelgurada, paar aastat tagasi, kui see sinna tehti ja vähe sellest, selle võimaldamiseks arheoloogilised kaevamised läbi viidud, et seda riski vähendada, et seal midagi häviks. Talvel kelgutades ei hävi seal midagi. Suvel kasutamisest on siin väga vähe juttu olnud tegelikult, aga seal mäe peal, kui me nägime, et maastikukaitseala üks tegevusi on ja tõenäoliselt ka selle puhkeala, on viidastamine, sildistamine, rajastamine ja muud inimtegevuseks vajalikud asjad, nagu WC-d ja ma ei tea, mis seal olid ja veel,  tõstukid nagunii. Me e
 i ole ka sellest midagi kuulnud, see on ainult positiivne. Ja ka taarausulised võivad vaadata seda maaala skeemi. Ma lugesin ka suure huviga seda, kuidas see jää, mandrijää sealt taandus. Ja teatavasti nende kalender käibki selle järgi, kui te kodulehekülge vaatate, et see võib tõesti pühapaik olla ja viidad väljas olema, mis kell see jää sealt Palumäelt siis taandus ja mille poolest see on nagu väga hingelähedane koht nende taarausuliste jaoks, ja see tähendab ka seda, et ikkagi  ka muud viidad ja stendid oleks seal väljas ja see tuleks ühtselt lahendada. Ikkagi ma ei ole siiamaani kuulnud, aga ma ei arvagi, et ma täna kuulen, aga ma olen lubanud vastata ka Taara- ja maausulistele, ma ootan selle koosoleku ära, et mis on nende nägemus või alternatiiv, see ei olegi alternatiiv, nende nägemus sellest mäest, juhul kui täna siit lahkume otsusega näiteks, et sinna ei tehta. Kas viie aasta pärast on seal võsa ja mis siis saab? Ikkagi mul kogu aeg meenub, et seal on olnud ja nagu 
 ka kohalikud, siin, nii kaua kui praegused inimesed mäletava!
d, poole Rapla maakonna vähemalt, kelgu- ja suusamägi, mitte kunagi ei ole kuulda olnud, et Taara- ja maausulised oleksid seal midagi selle vastu olnud. See on nagu nüüd tekkinud sellise kommertsi või äriidee hetkel. Aga minu meelest see ei tohiks hinnangut siin kõigutada.

Aili Peterson: Elu läheb edasi.

Sammul: Kas te tahate ise siin vastata praegu?

Lembi Sepp: Selle jaanitule kohta ma oskan öelda, et tuletegemine on olnud hiiekohaga seotud, on ohvrituled. Ja jaanitule kohta on leedotule sõna või nimi.

Ants Kraut: Ei seda muidugi. Isegi meil terve mälestiste liik on liukivid, ka liulaskmine on väga kultusliku tähendusega, eriti sigivuse- ja viljakusmaagias. Nii, et. Aga ma ikkagi tuletaksin meelde, et me räägime jaanitulest ikkagi kahekümne esimesel sajandil, mitte üheksateistkümnendal sajandil. Loomulikult. See on väga jõhker asi minu teada.

Arvi Sepp: Praegu Palukülas on tehtud jaanituld, seal ei ole vist jõhkrat midagi olnud. Seal on kohalikud.

Rein Vood: Miks ei ole, joomine oli ainult.

Ants Kraut: Kelgutamises ei ole ka midagi jõhkrat ma ütlen.

Arvi Sepp: Ei.

Marek Sammul: Siin ma tahangi öelda, minu arust on tegemist natukene vääriti mõistmisega või eelarvamustega. Nii palju kui ma olen suhelnud eelkõige Ahto Kaasikuga ja ka siin teistega, siis küsimus ei olegi selles, et jätkata praeguseid traditsioonilisi tegevusi, praegust mäe kasutust. Ütleme heas mõttes. Selles mõttes loomulikult tuleb praeguses mäe kasutuses lõpetada ära seaduserikkumised, selles ei ole üldse küsimust, aga see on teine küsimus, see ei ole see. Praeguses mäe kasutuses ei ole ka hiie jaoks midagi absurdset, vastuvõetamatut. Võib-olla nad oleksid teinud raie teistmoodi, võib-olla nad poleks teinud seda raiet, mis seal praegu on tehtud. Need on teised asjad. Aga, see, mis on, tekitab vastuolu, on ainult üks asi, sellesse hiide tuleb tehislik niisugune rajatis, mis on suusatõstuk ja see, et sinna hiide hakatakse organiseeritult tooma inimesi siis, tegelema spordiga, mis ei ole enam see mäe kasutus, mis ta on põhimõtteliselt ka praegu. See on see eeldus, aga see 
 ei tähenda seda, et liulaskmine iseenesest oleks vastunäidustatud või midagi taolist. See ei ole nii utreeritud.

Kalle Toomet: Ma küsin praegu, et kui tehisrajatist, tõstukit sinna ei paigaldata, aga organiseeritult tulevad inimesed?

Arvi Sepp: Seda võib täiesti arutada, et kui palju ja mis korras. See peaks olema võimalik.

Ants Kraut: Aga kas organiseeritult võiks tuua sinna taarausulisi näiteks kaks tuhat inimest päevas?

Aat Sarv: No keda tuua, kaitseala on ju palju laiem kui see üksainuke mägi seal, ikkagi neli raba veel ümberringi ja seda peaks ka selles kontekstis veel vaatama, et kuidas see üldse kaitsealale mõjub, kui sinna organiseeritult, noh mahtudes on küsimus ja hajutatuses.

Marek Sammul: Ja ka praegusel juhul, see on asi, mida peab ka praeguse planeeringu juures arvestama, on see et mingisugused mahupiirangud annab kaitseeeskiri ja siis on veel küsimus selles, kuivõrd me saame rääkida Paluküla hiiemäe puhul külastajate vastuvõtmiseks ettevalmistatud kohast. Niipea, kui me ei saa sellest rääkida, niipea kehtib siin viiekümne osaleja piirang. Kui on ettevalmistatud koht, siis see piirang ei kehti.

/Sammul ja Vaarmari lehitsevad seadust./

/Kõik hakkavad oma naabritega rääkima./

Marek Sammul: Kas me võime tänase koosoleku lõpetatuks lugeda?

Andres Anderson: Aga üks tähtaeg jäi määramata, millal kokku saab kolm osapoolt.

Marek Sammul: Sa oled peremees, sinu juures saame kokku, sa määrad.
/Arutatakse, homme on vara, laupäev, 20 detsember?, aeg jääb määramata./

/Nõupidamine lõpeb ära./

Mahakirjutuse tegi: Lembi Sepp